Ennen ja nyt: Historian tietosanomat on voittoa tavoittelematon täysin avoin vertaisarvioitu aikakauskirja, joka perustettiin vuonna 2001. Julkaisu seuraa uusia, ajankohtaisia ja ajankohtaistuvia tutkimussuuntauksia historiassa ja sen lähitieteissä.
Historiallinen Yhdistys ry; Suomen Historiallinen Seura ry; Turun Historiallinen Yhdistys ry
Artikkelin lähettämisen yhteydessä tekijä hyväksyy sähköisen kustannussopimuksen (avaa linkki ja LUE!). Kustannussopimus kattaa kirjoituksen Ennen ja nyt: Historian tietosanomat -lehden verkkolehdessä Open Access -periaatteiden mukaisesti Creative Commons Attribution 4.0 -lisenssillä [https://creativecommons.org/licenses/by/4.0/]. Ehdot antavat kenen tahansa ilman korvausta kopioida teosta ja levittää sitä edelleen missä tahansa välineessä ja muodossa muutettuna tai muuttamattomana edellyttäen että teoksen julkaisemisen yhteydessä ilmoitetaan tekijän tai tekijöiden nimi ja noudatetaan muita lisenssin ehtoja. Tekijänoikeuksista saa lisätietoa Kopioston sivuilta. Ennen ja nyt on tieteellinen aikakausjulkaisu, joka ei tavoittele kaupallista hyötyä vaan kustannussopimuksen tavoitteena on tunnustaa tekijän moraaliset oikeudet teokseen ja mahdollistaa lehden tarjoama tieteellisen tiedon levittäminen niin painetussa muodossa kuin sähköisillä foorumeilla Julkaistujen artikkeleiden metadatan käyttölisenssi on Creative Commons CC0 1.0 Universal (CC0 1.0). Lisätietoa avoimesta julkaisemisesta: https://portti.avointiede.fi/tutkimusjulkaisut/tiede-avoimeksi-tutkijat-avainasemassa https://libraryguides.helsinki.fi/oa/lisenssit
”Länsieurooppalaiseksi” yhteistyökumppaniksi – Maakuva Suomen tiede- ja teknologiadiplomatiassa Japaniin 1987–1997
Artikkeli tarkastelee Suomen yritystä solmia sopimus yhteistyöstä tieteen ja teknologian alalla Japaniin, kylmän sodan länsileirin liittolaiseen ja demokraattiseen markkinatalouteen, joka haastoi 1980-luvulla Yhdysvaltoja ja läntistä Eurooppaa teknologiakilvassa ja tarjosi Suomelle vaihtoehtoisen väylän huipputeknologian kärkimaiden joukkoon. Profiloituminen ”länsieurooppalaiseksi” oli puolueettomalle Suomelle tärkeää, kun maan viranomaiset ja tutkimuslaitokset rakensivat kontakteja lännen teknologiaembargoon kuuluneeseen Japaniin ulkopoliittisesti sensitiivisellä alalla. Kuten Suomen ulko-, opetus-, ja kauppa- ja teollisuusministeriöiden aineistot sekä japanilaiset sanomalehtiaineistot osoittavat, keskeistä Suomen tiedediplomatiassa Japaniin oli maakuva, jota kiillottamalla Suomi pyrki karistamaan suomettumisleiman, profiloitumaan luotettavana yhteistyökumppanina ja kiinnittymään tiiviimmin länteen. The article focuses on the attempts by Finland’s governmental bodies to reach an agreement on scientific and technological cooperation with the western-allied democracy and a flourishing market economy, Japan, that rivalled the United States and Western Europe in the technological competition of the 1980’s and offered Finland an alternative route to the group of leading high-tech countries. Japan, unlike Finland, was a member of the Western technology embargo, and being considered “Western European” became crucial for the neutral Finland in building contacts with Japan’s S & T administration in this sensitive area. Material of Finnish ministries together with Japanese newspaper articles show that, a central importance in pursuing the Japanese officials’ approval was given to Finland’s image, which the Finnish diplomatic mission in Tokyo strove to polish, to picture Finland as trustworthy – and not as ‘finlandized’ – to the US-allied economic power, Japan.
Kylmä sota, tiedediplomatia, TT-sopimus, Suomi, Japani
Copyright (c) 2025 Laura Ipatti https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Laajenevista kehistä kytkeytyviin verkostoihin?
Copyright (c) 2025 Pasi Saukkonen https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Sotaa kokemuksena ja elokuvassa, lääketieteen historiaa, holokaustin muisto ja totuuden jälkeinen aika: Seitsemännet valtakunnalliset Historiantutkimuksen päivät Jyväskylässä 16.–18.10.2025
Copyright (c) 2025 Anna-Leena Perämäki https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Lapsen etu ja osallisuus suomalaisen adoption historiassa
Copyright (c) 2025 Heikki Parviainen https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Patriootti ja kirjailija – Artturi Leinosen elämäkerta piirtää kuvan monipuolisesta vaikuttajasta
Lasse Kankaan kirjoittama elämäkerta on ensimmäinen tieteellinen kokonaisesitys monipuolisesta eteläpohjalaisesta vaikuttajasta Artturi Leinosesta (1888–1963). Elämäkerta piirtää kuvan maalaisliittolaisesta patriootista ja itsenäisyysaktivistista, ja osoittaa miten niin kommunismia kuin oikeistoradikalismia vastaan taistelleella Leinosella oli omana aikanaan huomattavaa valtakunnallistakin vaikuttavuutta. Elämäkerrassa nostetaan esiin myös Leinosen merkittävä kirjallinen ura.
Copyright (c) 2025 Tuomas Rantala https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Kaksi tutkimusta yhdessä kirjassa – Urho Kekkonen ja Etsivä keskuspoliisi
Kirja-arvostelu kirjasta Pekka Niiranen: Ohrana Kekkonen: UKK Etsivässä Keskuspoliisissa 1919–1927. SKS Kirjat, 2025. 477 s
Copyright (c) 2025 Marko Piipponen https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Kunnon kirja-arvioita kaikille 2025 -hankkeen loppuraportti
Kunnon kirja-arvioita kaikille 2025 oli Suomen Tiedekustantajien Liiton rahoittama hanke, jossa oli mukana viisi historia-alan julkaisua Ennen ja nyt: Historian tietosanomat, Historiallinen Aikakauskirja, Lähihistoria, Auraica sekä Historisk Tidskrift för Finland. Hankkeen tavoitteena oli kehittää historia-alan kirja-arvioprosesseja, kehittää yhteistyötä julkaisujen välillä sekä koota hyviä käytäntöjä julkaisujen käytettäviksi. Lisäksi tavoitteena oli lisätä yleistä keskustelua kirja-arvioiden merkityksestä. Kunnon kirja-arvioita kaikille 2025 (Better book reviews for everybody 2025) project was funded by Finnish Association for Scholarly Publishing. Participants included five peer-reviewed publications in the field of history, namely, Ennen ja nyt: Historian tietosanomat, Historiallinen Aikakauskirja, Lähihistoria, Auraica and Historisk Tidskrift för Finland. The aim of this project was to develop book review processes and to improve collaboration between publications by discussing about best practices. Additionally, the aim of this project was to bring to the front the importance of academic book reviews in the field of history.
Finnish Association for Scholarly Publishing
Copyright (c) 2025 Henna Karppinen-Kummunmäki https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Soft power ja ”primitiivinen propaganda”. Julkisuusdiplomatian tutkiminen vuonna 2025
Copyright (c) 2025 Louis Clerc https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Suomi, turvallisuus ja maakuvatyön muuttuva asema
Copyright (c) 2025 Meira Pappi https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Laajalahden Etyk-venesurmat Suomen turvallisuusviranomaisten viestintää ja toimintatapoja muuttamassa
Vuoden 1975 kesällä Helsingissä käydyn Euroopan turvallisuus- ja yhteistyökonferenssin (Etyk) yhteydessä Laajalahden merialueella tapahtui välikohtaus, jossa kaksi rajavartiolaitoksen merivartijaa oli osallisena kahden suomalaisen siviilin kuolemaan. Tässä tutkimuksessa tarkastelen Laajalahden venesurmina tunnetun tapahtuman käsittelyä Suomen turvallisuusviranomaisten kannalta lehdistöaineistoon nojaten julkisuudessa sekä arkistoaineistojen avulla organisaatioiden sisällä. Turman Etykistä johtunutta viranomaisten sekavaa viestintää kritisoitiin laajalti lehdistössä. Koska julkiset tiedot turman yksityiskohdista olivat puutteelliset, keskittyivät lehdet reagoimaan tiedotuksen ja poliisitutkinnan puutteisiin. Rajavartiolaitoksen sisällä aiheen käsittely oli vähäistä, mutta ei vähäpätöistä. Turma näyttää osaltaan olleen vaikuttamassa merkittävällä tavalla siihen, että muutoksia rajavartioiden työhön tehtiin vastaavanlaisten onnettomuuksien välttämiseksi. Tutkimus osoittaakin, että Laajalahden veneturma oli sekä julkisen keskustelun että Rajavartiolaitoksen organisatorisen toiminnan kannalta muuttamassa käytänteitä ja kehittämässä viestinnän avoimuutta. In the summer of 1975, during the Conference on Security and Cooperation in Europe (CSCE) in Helsinki, an incident occurred in the Laajalahti sea area in which two men from the Finnish Border Guard were involved in the deaths of two Finnish civilians. In this study, I examine the handling of the Laajalahti boat accident from the perspective of the Finnish security organisations both in the public domain, based on press material, and within the organisations, using archival material. The press heavily criticised the authorities' lack of communication and focused on reacting to the shortcomings in the information and investigation of the accident. Within the Border Guard, coverage of the issue was limited but not trivial. The accident appears to have played a significant role in influencing changes in the work of the Border Guard to avoid similar accidents. The study showcases that the Laajalahti accident was instrumental in developing practices and enhancing transparency in communication, both in the public debate and in the organisational operation of the Border Guard.
Copyright (c) 2025 Jerkko Holmi https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
”Turvallisuuden tuottaja, ei kuluttaja.” Suomen suhde Viroon ulko- ja turvallisuuspoliittisen identiteetin peilinä kylmän sodan jälkeen
Tässä artikkelissa tarkastelen, miten Suomen identiteettipoliittiset pyrkimykset heijastuivat maan linjavalintoihin 1990-luvulla. Analyysin painopiste on siinä, millainen rooli Virolla oli Suomen ulko- ja turvallisuuspolitiikassa. Keskityn erityisesti sellaisiin käännekohtiin, jotka valottavat Suomen ja Viron välisiä ristiriitoja sekä yhtymäkohtia, joihin on kiinnitetty verrattain vähän huomiota julkisessa keskustelussa ja aiemmassa tutkimuksessa. Artikkelissa hyödynnetään tutkijoiden käyttöön hiljattain vapautuneita aineistoja, joista keskeisimpiä ovat ulkoasiainministeriön arkisto ja Kansallisarkistossa säilytettävä tasavallan presidentin kanslian arkisto. Lisäksi käytetään Sdp:n puoluehallituksen keskustelumuistioita. Artikkelissa osoitetaan, että Suomen Viroa koskevassa politiikassa omaksuttu linja tuki maan omia turvallisuusintressejä ja vahvisti sen kansainvälisen identiteetin hyväksyttävyyttä. Suomi halusi esiintyä maana, joka edisti vakautta ja yhteistyötä Itämeren alueella. Ulkopoliittinen johto painotti Suomen roolia turvallisuuden tuottajana. Tämä ilmeni pyrkimyksenä ylläpitää vahvaa puolustuskykyä sekä kehittää Euroopan unionin turvallisuuspoliittista ulottuvuutta ja kriisinhallintatoimintaa Nato-kumppanuuden kautta. In this article, I examine how Finland’s identity-political aspirations were reflected in its policy choices during the 1990s. The analysis focuses on the role that Estonia held in Finland’s foreign and security policy. Particular attention is given to turning points that shed light on the tensions and points of convergence between Finland and Estonia —issues that have received relatively little attention in public debate and earlier research. The article draws on archival materials that have only recently become available to researchers, most notably the archives of the Ministry for Foreign Affairs of Finland and the Office of the President held at the National Archives. In addition, minutes of the deliberations of the Social Democratic Party’s Executive Committee are used. The article demonstrates that the line adopted in Finland’s policy toward Estonia supported Finland’s own security interests and strengthened the acceptability of its international identity. Finland sought to present itself as a state that promoted stability and cooperation in the Baltic Sea region. The foreign-policy leadership emphasized Finland’s role as a security provider. This was reflected in efforts to maintain a strong national defence capability and to develop the European Union’s security dimension and crisis-management activities through partnership with NATO.
Copyright (c) 2025 Juha-Matti Ritvanen https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Sotakorvaukset ja Suomen toivottu tulevaisuus 1945-52
Suomen maakuva sisältää elementtejä luonnosta sekä tasa-arvoisesta yhteiskunnasta, jossa elää on-nellinen kansakunta. Sen perusvire on säilynyt lähes muuttumattomana toisen maailmansodan jälkei-sinä vuosikymmeninä. Suomi on ”selviytyjä”, joka on onnistunut vakiinnuttamaan asemansa maail-man kehittyneiden maiden joukossa. Artikkeli käsittelee maakuvan muodostumista ns. sotakorvaus-ten aikana, joka alkaa syksyllä 1944 ja päättyy syksyllä 1952. Suomi irtautui sodasta, mutta sota jat-kui sotakorvauksina vielä kahdeksan vuotta eteenpäin. Historiankirjoittajat ovat tarkastelleet sota-korvauksia suhteellisen niukasti ja niiden merkitystä Suomen maakuvan kehitykselle ei ole tutkittu. Kansainväliset esimerkit sotakorvauksista ovat karua luettavaa. Hävinnyt osapuoli menettää voima-varojaan, mikä rasittaa kansantaloutta vuosia eteenpäin. Sotakorvauksiin liittyy myös psykologisia tekijöitä, jotka voivat johtaa vakaviin poliittisiin ja sosiaalisiin ongelmiin. Kansainvälisistä tutkimuk-sista ei löydy esimerkkejä, joissa hävinnyt osapuoli olisi kääntänyt sotakorvaukset yhteiskunnallisen kasvun lähteeksi. Suomen sotakorvauskertomus on erilainen. Sotakorvaukset yhdistivät kansaa, kiih-dyttivät modernisaatiota ja siirtymistä teolliseen aikaan. Suomesta tuli 1950-luvulla moderni länsi-mainen yhteiskunta, jolla oli hyvät suhteet sekä Neuvostoliittoon että länsimaihin. Sotakorvausker-tomusta on tutkittava kriittisesti. Tässä artikkelissa kertomus asetetaan kansainväliseen ja ajalliseen kontekstiin. Näin voidaan analysoida, milloin ja missä olosuhteissa Suomen sotakorvauskertomus syntyi ja miten se juurtui kansalliseksi kertomukseksi. Tämä artikkeli käyttää käsitteenä ”toivottua tulevaisuutta”. Se tarkoittaa kertomusta, johon valikoidaan positiivisia tekijöitä ja niiden avulla kuva-taan nykyhetkeä ja tulevaisuutta. The Finnish national image contains elements of nature and an egalitarian society. Its basic tone has remained almost unchanged in the decades since World War II. Finland is a “survivor” who has managed to establish its position among the developed countries of the world. The article discusses the formation of the national image during the so-called war reparations period, which begins in the autumn of 1944 and ends in the autumn of 1952. Finland withdrew from the war, but the war continued in the form of war reparations for another eight years . Historians have examined war reparations relatively sparingly and their significance for the development of Finland’s national image has not been studied. International examples of war reparations are stark reading. The losing party loses its resources, which burdens the national economy for years to come. War reparations also involve psychological factors that can lead to serious political and social problems. International studies do not find examples where the losing side has turned war reparations into a source of social and economic growth. The Finnish war reparations narrative is different. War reparations united the people, accelerated modernization and the transition to the industrial age. In the 1950s, Finland became a modern Western society with good relations with both the Soviet Union and the Western countries. The war reparations narrative must be studied critically. In this article, the narrative is placed in an international and temporal context. This allows us to analyze when and under what circumstances the Finnish war reparations narrative emerged and how it became rooted as a national narrative. This article uses the concept of “desired future”. It means a narrative that selects positive factors and uses them to describe the present and the future.
Copyright (c) 2025 Karl-Erik Michelsen https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Living cultural heritage and materiality in natural dyeing
This study focuses on the materiality of natural dyeing which is a living cultural heritage in Finland. In recent years natural dyeing has gained popularity among craft enthusiasts. However, we know little about natural dyers, what are their interests in natural colorants, and which materials and techniques they use. We aim to discover what kind of materiality is embedded in natural dyeing. We are interested in color sources used, how dyers learned their skills and in which ways they share their knowledge. There is no previous study on the topic. To study local traditions is important, because it paves way for future comparative research on the dyeing traditions between different regions and cultures. The research material consisted of 35 survey answers from which the 26 informants were selected to the thematic interviews. Most of the participants were women at the age of 50 and over. The dye sources were versatile, as interviewees mentioned 37 different favorite plant material or fungal dye sources. Communality and knowledge sharing were essential parts of the contemporary vivid dyeing tradition.
Copyright (c) 2025 Riikka Räisänen, Mari Kosunen, Anja Primetta https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Materiality connects – interdisciplinary prospects in material culture research
Copyright (c) 2025 Tuija Kirkinen, Anna Rauhala, Riikka Räisänen https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
This paper uses the question of what kind of person is a thing, to trace a trajectory through material culture studies through digital anthropology. It aims to demonstrate the continued values of material culture studies in helping us understand contemporary issues around materiality and the ways in which digital technologies have added to our capacity to represent, develop relationships with and to go beyond conventional anthropomorphism, in creating things that have person like qualities. This history starts with theories that derive from structuralism and Marxism. The paper then become a retrospective of the author’s contributions, first to non-dualist theory of the relationship between things and people and then a series of research projects that followed from this. The paper argues that the online and digital should be seen more as continuity, rather than a break, from older material culture studies. Examples are given based on studies of smartphones and finally the use of AI to develop what is here called `Beyond Anthropomorphism’ in the replication of the dead.
Copyright (c) 2025 Daniel Miller https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Multidisciplinary practice-based research on materiality of artefacts
The materiality of artefacts can be studied from a variety of perspectives, depending on academic discipline. Practice-based research focuses on handmade artefacts, and the comprehension of their materiality is created through understanding of the qualities of materials, the crafting processes, and the context. In archaeology and ethnology, experiential and experimental research helps in understanding degraded and fragmented artefacts and brings into light the experienced makers of the past. Practice-based methodology reaches for an embodied knowledge of craft making through experiments and acquiring the skills needed for producing handmade artefacts. The methodology also includes experimental research on materials and manufacturing processes aimed at developing contemporary and future materials and processes. In this essay we will discuss the various approaches of archaeology, ethnology, and crafts studies to materiality research. We will integrate these perspectives with the temporal dimension, spanning from the ancient past to contemporary and potentially future eras.
Copyright (c) 2025 Anna Rauhala, Riikka Räisänen, Jenni Sahramaa https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Elinkeinojen ja ympäristösuhteen muutos Hailuodossa 1700-luvulta 1900-luvun alkuun
Pyyntielinkeinoilla ja niihin liittyneillä kausivaelluksilla oli vielä 1700-luvulla monin paikoin tärkeä rooli yhteisöjen taloudessa. Pohjanlahden rannikolla tällaista toimintaa olivat ennen muuta silakan kaukopyyntimatkat ulkomeren saarille sekä hylkeiden jääpyynti kevätjäillä. Pyyntielinkeinot elättivät väestöä maanviljelyn ollessa heikkoa. 1700- ja 1800-lukujen kuluessa tämä hyvin vanha talousmalli muuttui. Pyyntielinkeinojen merkitys väheni ja pitkät vaellukset loppuivat asteittain kokonaan. Samalla maanviljely ja muut vaihtoehtoiset elinkeinot vahvistuivat. Merellisessä kontekstissa tätä murrosta tunnetaan huonosti, sillä erityisesti kalastusta on tutkittu Suomessa vähän. Artikkeli käsittelee pyyntielinkeinojen ja maanviljelyn välistä suhdetta Hailuodossa, jossa voidaan havaita 1700- ja 1800-luvuilla hidas, mutta perinpohjainen muutos taloudessa ja ympäristösuhteessa. Artikkeli analysoi muutosten moninaisia syitä, erityisesti vuorovaikutusta merellisen ympäristön kanssa. Tutkimus osoittaa, että ympäristön muuttumista suurempi merkitys oli ulkoisilla tekijöillä, kuten tekniikan ja talouden kehityksellä ja jopa valtiollisilla tapahtumilla. Monia eri arkisto- ja sanomalehtiaineistoja yhdistelemällä on luotu laaja kokonaiskuva Hailuodon elinkeinojen kehityskuluista suhteessa toisiinsa, ympäristöön ja pohjoisen Itämeren kulttuuriin. Hunting, fishing, and seasonal migrations still played an important role in the economy of local communities in many places in the 18th century. On the coast of the Gulf of Bothnia, these activities included long-distance herring fishing on several distant islands and sealing trips on spring ice. Hunting and fishing sustained the population when agriculture was weak. During the 18th and 19th centuries, this old economic model changed. The importance of fishing and sealing declined, and long migrations gradually ceased, while agriculture and other alternative livelihoods strengthened. This transition is poorly known in the maritime context of Finland. The article discusses the relationship between hunting, fishing, and agriculture on the island of Hailuoto, where a slow but profound change in the economy and environmental relationship can be seen in the 18th and 19th centuries. The article analyses the various reasons for the changes, especially human interactions with the marine environment. By combining different archival and newspaper materials, a broad overview has been created about the development of livelihoods in Hailuoto—in relation to each other, the environment, and the culture of the northern Baltic Sea. The study shows that external factors, such as technological and economic development, and even state events, played a greater role than environmental changes.
Hailuoto, kalastus, hylkeenpyynti, maanviljely, ympäristö, ympäristöhistoria, saaret, rannikko, meri
Copyright (c) 2025 Outi Korhonen https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Jeanette Snellmanin (1828–1857) kuolema lapsivuoteessa – Eli miten kirjoittaa lapsivuodekuumeen historiasta
Jeanette Snellman (1828–1857), kansallisfilosofi J. V. Snellmanin nuori puoliso, kuoli kesäkuussa 1857 viikko seitsemännen lapsensa syntymän jälkeen. J. V. Snellmanin kirjeen mukaan hänen vaimonsa kuolinsyy oli ”hirmuisen raju alaruumiin tulehdus, joka yhdessä rintakuumeen kanssa pian päätti hänen päivänsä”. Artikkelin lähtökohtana on huomio, jonka mukaan lapsivuodekuumeeseen viittaava kirjeen kohta alaruumiista on poistettu J. V. Snellmanin elämäkerroista ja kirjekokoelmista. Pohdin, mitä Jeanette Snellmanin lapsivuodekuolema paljastaa historiantutkimuksen tavoista suhtautua synnyttävän naisen ruumiiseen, lapsivuodekuumeeseen ja menneisyyden äitiyskuolleisuuteen. I explore the case of Jeanette Snellman (1828–1857), her life and death in childbed. She died a week after the premature birth of her seventh child. The cause of Snellman’s death was childbed fever combined with a ‘chest fever’. Jeanette Snellman was the wife of J. V. Snellman, who was one of the leading national figures in 19th-century Finland. In his letter, J. V. Snellman described the death of his wife, mentioning she had ‘terribly fierce inflammation of the lower body’. This passage has not been included in biographies and studies conducted on J. V. Snellman. In my article, I discuss why this is the case, and what the letter reveals about the larger cultural context, maternal mortality, and the history of childbed fever in the 19th century.
Copyright (c) 2025 Anna Niiranen https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Tuhman ja yhteiskunnalle vaarallisen tytön merkkejä – Alaikäisten pakkosterilointien perustelut Suomessa vuosina 1935–1970
Tutkimuksemme osoittaa, miten kansantaloudellisen rasitteen ja vahvan kansakunnan romahtamisen uhalla perusteltiin alaikäisten pakkosterilointeja vuosina 1935–1970. Muistutamme millaisiin seurauksiin ihmisiä arvottava ja kontrolloiva vallankäyttö on aiemmin johtanut ja millä se on perusteltu. Tutkimme sisällönanalyysin keinoin, miten asiakirjoissa luotiin ja perusteltiin rotuhygieniaan pohjautuvan pakkosterilointilain toteuttamista. Aineisto sisältää kaikkien 81:n steriloidun alaikäisen asiakirjat pakkosterilointilain ajalta vuosilta 1935–1970. Pakkosteriloinnit painottuivat alempien yhteiskuntaluokkien lapsiin ja nuoriin. Aineistomme kertoo suomalaisen rotuhygienian ja sen kohderyhmän määrittelystä. Samalla se kertoo niistä perusteluista, joihin vedottiin päätöksenteossa. Rotuhygieniaa käytettiin perusteluina kaikissa tapauksissa. Muita perusteluja käytettiin vaihdellen; siveellisyydellä, medikalisaatiolla, lastensuojelulla ja kasvatusideologialla vahvistettiin rotuhygieenistä asiantuntijapuhetta. Sterilointilain määritelmä kohdejoukosta oli niin väljä, että se jätti paikallisille viranomaisille vallan tulkita lakia ja määritellä rotuhygieniaa. Perustelut pakkosteriloinneille pohjautuivat asiantuntijapuheeseen sekä lääkäreiden ja muiden viranomaisten auktoriteettiasemaan. Kaikki perustelut säilyvät läpi tutkimusjakson muuttumattomina. Vaikka ehdottajatahot vaihtuivat jonkin verran vuoden 1950 pakkosterilointilakimuutoksen jälkeen, niin perustelut eivät muuttuneet. Osa perusteluista oli irrallisia ja kaukaa haettuja. Tämä antaa mielivaltaisen vaikutelman alaikäisten pakkosterilointien syistä ja saattoi olla osasyy siihen, että kaikkialla Suomessa ei harjoitettu aktiivista pakkosterilointipolitiikkaa. Our research examines how the sterilization of minors was justified using arguments about economic burden and national decline. We highlight the consequences of power that values and controls human lives. Through content analysis, we study how documents justified a compulsory sterilization law based on racial hygiene. Our material includes the records of all 81 sterilized minors between 1935 and 1970. The sterilizations disproportionately targeted children from lower social classes. Finnish racial hygiene policies defined their target group through expert discourse. Racial hygiene was cited in all cases, supported by varying justifications, such as morality, medicalization, child protection, and educational ideology. The law’s vague definition left room for local authorities to interpret and define racial hygiene principles. Justifications relied on expert authority, particularly doctors and officials. These arguments remained unchanged throughout the study period, even after the 1950 law amendment. Some justifications appeared arbitrary, suggesting inconsistency in the policy’s application across Finland. This randomness may explain why compulsory sterilization was not uniformly enforced nationwide.
Copyright (c) 2025 Susanna Mansikkamäki, Lilja Aikio https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Travelling buildings – The Terijoki villas under changing geopolitical conditions
This article takes up the so-called “Terijoki villas”, which were originally built in and around the former Finnish Terijoki region in the Karelian Isthmus from 1870s onwards. As a consequence of World War II, the area was annexed to the Soviet Union. We argue that in Finland these villas have achieved a role as material traces of an imagined place of the past. Nevertheless, a closer study of the topic reveals that the villas have a history of abrupt changes and transformations, and their interpretation is affected by missing records and a lack of memory. This was mostly due to the outbreak of World War I, the Russian Revolution, and the independence of Finland: a large number of villas remained without a legal owner, resulting in them being auctioned off and moved to other parts of Finland. Only a fraction of the buildings remained in their original location. The article uses both Finnish and Russian research on the subject. The key questions are what exactly is a Terijoki villa, and how geopolitical events have affected the ways in which the villas have been perceived on both sides of the border. Artikkeli käsittelee niin sanottuja terijokelaishuviloita, joita rakennettiin 1870-luvulta alkaen Karjalan kannakselle, erityisesti Terijoen seudulle. Toisen maailmansodan seurauksena alue liitettiin Neuvostoliittoon. Väitämme, että Suomessa terijokelaishuvilat edustavat materiaalisia jälkiä kuvitellusta menneisyydestä. Lähemmin tarkasteltaessa niiden historiaa leimaavat kuitenkin muutokset ja katkokset, ja niiden tulkintaan vaikuttavat sekä unohtaminen että kirjattujen tietojen puute. Ne juontuvat ennen kaikkea ensimmäisen maailmansodan, Venäjän vallankumouksen ja Suomen itsenäistymisen seurauksista, kun suuret määrät huviloita huutokaupattiin ja siirrettiin muualle Suomen alueelle. Vain murto-osa huviloista jäi alkuperäiselle paikalleen. Artikkelissa hyödynnämme niin suomalaisia kuin venäläisiä lähteitä. Keskeiset kysymykset ovat, mitä ns. terijokelaishuvilalla ymmärretään ja miten geopoliittiset tapahtumat ovat vaikuttaneet siihen, kuinka huviloihin on suhtauduttu molemmin puolin rajaa.
Copyright (c) 2025 Laura Berger , Netta Böök https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
The skill to make crafts has been a distinctive characteristic of humans since the earliest of ages. For survival, the ability to steadily steer one’s hand towards producing artefacts essential for filling basic needs of protection and nourishment has been a game changer. Merely the amount of knowledge needed for producing just a fishing net from tree bast is awe-inspiring. For generations, such substantial information was greatly valued and passed on. In the current era of automatization, we use the aid of machines to produce similar artefacts that, earlier, were made by hand. The skill is no longer in the hands of the crafter, but in the programming of the machine. Something profound, both physical and psychological, is lost in just a few generations when the line of passing on the skill is broken. In this article we ponder the possible consequences that overlooking crafting skills might have on both the individual and the society.
Copyright (c) 2025 Jenni Suomela, Milla Plit, Tuija Kirkinen https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Valvontakomission brittiläisen osaston historia
Kirja-arvostelu teoksesta Ville Jalovaara: Stalinin marionetit? Britit Suomea valvomassa 1944–1947. SKS Kirjat, 2025, 348 s.
Copyright (c) 2025 Tommi Hämäläinen https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Blind touch and the material intimacy of clothes
This article draws on sensory ethnographic research with people who are blind to explore how an orientation towards touch creates material intimacy with clothes. The notion of blind touch emerges from the figure of the blind seer, illustrating how cultural narratives create stereotypes that confine our understanding of an interconnected sensory experience. Similarly, a prioritisation of the visual elements of clothing overlooks the significance of how clothes feel on the body. Empirical research with people who are blind demonstrates how haptic knowledge is developed to feel “right away by touch” if a garment is suitable, while a sensitivity to hand-feel and body-feel separates tactile pleasure from bodily comfort. Material impressions in clothing, like marks and scuffs, form tactile traces of wear that prompt a negotiation between looking and feeling and the active interactions between body and garments can be characterized as gestures towards and with materiality.
Copyright (c) 2025 Julie Gork https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Textile materiality and modern identity within Finnish homes of the 1930s–40s
This essay investigates textile materiality within dwellings as a tool for modern-identity negotiation. By focusing on social and lifestyle modernization in 1930s-40s Finland, the text identifies the role of Modernist architects, interior designers, and textile designers as debaters of modern textile commodities, presenting new material on relevant textile designers such as Dora Jung, Marga Tikkanen, and Aino Marsio-Aalto. Instances of textile debate are highlighted within several media: publications, exhibitions, and retail displays. Textile home fittings are proposed as embodying the interaction of modernization and tradition within the nation-building process of modern Finland. Focus on textiles within the Modernist dwelling debate is supported by the Semperian conception of the textile medium as the original space definer, and by subsequent elaborations of this idea within architectural discourse leading to Modernism.
Copyright (c) 2025 Daniele Burlando, Päivi Fernström https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Kirja-arvostelu teoksesta Paavo Lipponen: Valtionhoitaja. Muistelmat 1995–2024. WSOY 2025, 679 s. Paavo Lipposen muistelmien kolmas osa Valtionhoitaja päättää monoliittisen ja perusteellisen muistelmasarjan. Muistelmiensa päätösosassa pitkäaikainen entinen pääministeri ja eduskunnan puhemies kertaa poliittisen uransa huippuhetkiä niin kotimaan politiikassa kuin kansainvälisilläkin areenoilla.
Artikkelikokoelma syventyy suomalaisiin miehiin sotilaina
Kirja-arvostelu teoksesta Marko Tikka (toim.): Sinivalkoisia sotureita. Suomalaismiehet asevelvollisina, sotilaina ja veteraaneina. Vastapaino 2025, 298 s.
Copyright (c) 2025 Juho Wilska https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Copyright (c) 2025 Kristiina Kalleinen https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Metron fantasmat – Teknostruktuurin todellisuutta luova mieheys kriisissä 1982
Copyright (c) 2025 Ilkka Levä https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Lähimenneisyyden koodit: semiotiikka ja historiallinen (tv)mainonta
Copyright (c) 2025 Jukka Kortti https://creativecommons.org/licenses/by/4.0