Focus Localis on neljä kertaa vuodessa ilmestyvä tiedejulkaisu, jota Focus Localis ry (ent. Kunnallistieteellinen yhdistys) on julkaissut vuodesta 1972 lähtien. Focus Localiksessa julkaistaan: tieteellisiä artikkeleita eri tieteenaloilta (kunnat ja hyvinvointialueet, alue- ja paikallishallinto, paikallisuuden tutkimus ja aiheet, joilla on yhteiskunnallista merkitystä alue- ja paikallishallinnon kannalta) katsauksia akateemisia puheenvuoroja kirja-arvioita lektioita tulkintasuosituksia kuntia ja hyvinvointialueita koskevasta lainsäädännöstä Focus Localis on vertaisarvioitu tiedejulkaisu, joka on luokiteltu julkaisufoorumin tasoluokituksessa tasolle 1. Julkaisukielemme ovat suomi ja ruotsi. Focus Localis on sitoutunut avoimen tieteen periaatteisiin. Tiedejulkaisu on ollut avoimesti saatavilla, vuosikerrasta 2020 alkaen sähköisenä Open access -julkaisuna journal.fi -palvelussa.
Kouluverkko muutoksessa – Lapsen näkökulma matkoista esi- ja perusopetukseen
Tässä artikkelissa analysoimme lasten näkemyksiä matkoista esi- ja perusopetukseen. Viittaamme näihin matkoihin yhteisellä käsitteellä koulumatkat. Tutkimuksen tavoitteena on lisätä ymmärrystä koulumatkoista lapsen näkökulmasta. Kansallisen kouluverkon harventuessa ja koulumatkojen muuttuessa on tärkeää ymmärtää lasten omia näkemyksiä siitä, mikä koulumatkoissa on tärkeää ja millaisia vaikutuksia niillä on lapsen arkeen. Tutkimuksen aineisto koostuu 183 lapsen vastauksista 23 työpajasta, jotka toteutettiin varhaiskasvatusyksiköissä ja peruskouluissa kuudessa kunnassa Suomessa. Analyysi toteutettiin käyttämällä Braunin ja Clarken (2006) teema-analyysia. Tutkimuksemme tulokset osoittavat, että lapset toivovat lyhyitä, sujuvia ja turvallisia koulumatkoja. Myös ajanviete, yhdessäolo ja aktiivisuus koetaan tärkeinä asioina koulumatkassa. Tulostemme valossa esitämme, että koulumatkoja koskeva laki- ja normiohjaus ei tunnista kaikkia niitä teemoja, joita lapset itse pitävät tärkeinä koulumatkoissaan. Tämän vuoksi koulumatkoja sekä esi- ja perusopetuksen palveluverkkoja koskevan päätöksenteon yhteydessä tulisi hyödyntää myös lasten kuulemisella kerättyä tietoa.
Opiskeluhuollon johtaminen ja siihen liittyvä yhteistyöverkosto - kuraattoreiden näkökulma
Opiskeluhuolto koostuu koulutuksen järjestäjän vastuulla olevasta opiskeluhuollon kokonaisuudesta ja yhteisöllisestä opiskeluhuollosta sekä hyvinvointialueiden vastuulla olevista opiskeluhuoltopalveluista. Kahden organisaation yhteistyö asettaa myös johtamiselle omat reunaehtonsa. Tässä artikkelissa kuvataan opiskeluhuollon johtamista sekä siihen kytkeytyvää yhteistyöverkostoa opiskeluhuollon kuraattoreiden näkökulmasta. Tutkimuskysymys on, millaisena opiskeluhuollon johtaminen ja siihen liittyvä yhteistyöverkosto näyttäytyivät opiskeluhuollon kuraattoreille runsas vuosi sote-uudistuksen jälkeen, keväällä 2024. Tutkimusaineistoina on käytetty keväällä 2024 kerättyä kvantitatiivista (n=683) ja kvalitatiivista (n=44) dataa, jonka pohjalta muotoillut kuvailevat tulokset on muodostettu rakenteellisessa ja symbolisessa organisaatiokehyksessä. Tulosten mukaan opiskeluhuollon johtaminen ja siihen liittyvä yhteistyöverkosto näyttäytyvät osin selkeämpänä silloin, kun aihetta tarkastellaan rakenteellisessa kehyksessä: merkittävä osa kyselyyn vastanneista kuraattoreista ilmoitti, että opiskeluhuoltopalveluissa on yksi yhteinen johtaja, mikä mahdollistaa opiskeluhuoltopalvelujen kehittämisen yhtenä toiminnallisena kokonaisuutena. Symbolisessa kehyksessä ilmiö näyttäytyy kompleksisempana ja tuo näkyväksi myös kahdessa virallisessa organisaatiossa (hyvinvointialueella ja koulutusta järjestävässä organisaatiossa) toimivien johtajien välistä epäsymmetriaa ja päätösvallan epätasapainoa. Yhteensovittavan johtamisen merkitys nostetaan esiin johtopäätöksissä.
Asiakirjat tiedonmuodostuksen välineinä sosiaalihuollossa
Tutkimuksessa tarkastelemme omaishoitosopimuksia ja -suunnitelmia osana omaishoidon käytäntöjä. Tutkimme, mitä tietoa asiakirjoihin muodostetaan ja millaisia funktioita niillä on omaishoidossa. Aineistomme koostuu tyhjistä omaishoitosopimuksen ja omaishoidon tuen suunnitelman lomakepohjista, omaishoitajilta saaduista täytetyistä asiakirjoista sekä hyvinvointialueilla ja Omaishoitajaliitossa työskentelevien omaishoidon työntekijöiden pari- ja ryhmähaastatteluista. Analyysin perusteella asiakirjoilla on kolme keskeistä funktiota: 1) sitoutumista ja vastuita heijastava funktio, 2) omaishoidettavan palvelukokonaisuutta kuvaava funktio sekä 3) omaishoidettavan toimintakykyä korostava funktio. Työntekijät tulkitsevat ja valikoivat dokumentoitavaa tietoa. Omaishoidettavan avun ja tuen tarvetta dokumentoidaan usein työntekijöiden näkökulmasta. Omaishoitajien ja omaishoidettavien tuottama tieto nähtiin kokemuksellisena, ei objektiivisena tietona. Tutkimuksen tuloksia voidaan hyödyntää julkishallinnon sopimuskäytäntöjen kehittämisessä.
Kompleksisuusteoreettinen tulkinta liikunnan arvosta kuntien ja hyvinvointialueiden yhdyspinnoilla
Hyvinvointialueuudistus tuotti uuden julkishallinnollisen toimijan osaksi liikuntapalveluiden tuottamista. Tässä tutkimuksessa tarkastellaan kuntien ja hyvinvointialueiden välisillä monitoimijaisilla yhdyspinnoilla tapahtuvaa liikunnan arvon yhteisluomista, jonka ymmärtämiseen kompleksisuusajattelu tarjoaa hyödyllisiä analyyttisia työkaluja. Tutkimus kysyy: millaisena liikunnan arvon yhteisluomisen käytännöt näyttäytyvät kuntien ja hyvinvointialueiden välisillä yhdyspinnoilla hyvinvointialueiden näkökulmasta? Tutkimusaineisto koostuu puolistrukturoidusta haastatteluista (N=11), jotka kohdennettiin hyvinvointialueilla hyvinvoinnin ja terveyden edistämisen työtehtävissä toimiville henkilöille. Aineiston analyysimenetelmänä käytettiin teoriaohjaavaa sisällönanalyysia. Tulokset osoittavat, että liikunnan arvon yhteisluominen yhdyspinnoilla näyttäytyy epälineaarisena ja dynaamisena prosessina. Myös arvon yhteisluomisen liiallisen itseorganisoitumisen havaittiin altistavan yhdyspinnalla luotavan arvon mahdolliselle tuhoutumiselle. Tutkimuksen käytännön kontribuutiona voidaan pitää havaintoa liikunnan edistämisen yhdyspintatyöskentelyn löyhästä kansallisesta ohjauksesta ja tutkimus nostaa esille tarpeen strategisemmalle ohjaukselle hyvinvoinnin ja terveyden edistämisessä.
Yhteensovittavan johtamisen käsite sosiaali- ja terveydenhuollon kontekstissa
Yhteensovittavan johtamisen tarve korostuu nykyisin erityisesti sosiaali- ja terveydenhuollossa, jossa sosiaali- ja terveyspalveluista integroidaan asiakaslähtöisiä kokonaisuuksia. Artikkelissa yhteensovittavan johtamisen käsitettä jäsennettiin Schwartz-Barcottin ja Kimin (1993) kolmivaiheista hybridistä käsiteanalyysimallia soveltaen. Analyysin teoreettisessa vaiheessa yhteensovittavan johtamisen käsitteelle tunnistettiin integroivan kirjallisuuskatsauksen (N=13) avulla neljä ominaispiirrettä: kokonaisvaltaisuus, verkostomaisuus, yhdistävyys ja päämäärätietoisuus. Empiirisessä vaiheessa em. ominaispiirteitä tarkasteltiin sosiaali- ja terveydenhuollon kontekstissa sosiaalihuollon johtajien yksilöhaastattelujen (n= 37) pohjalta. Analyyttisessa vaiheessa tulokset yhdistettiin synteesiksi. Analyyttisen vaiheen perusteella yhteensovittavan johtamisen käsitteen määrittelyä täsmennettiin sosiaali- ja terveydenhuollon kontekstissa seuraavasti: Yhteensovittava johtaminen on kokonaisvaltaista, rajat ylittävää verkostomaista johtamista, jossa johtajilla on aktiivinen rooli yhdistettäessä niukkoja voimavaroja monimutkaisten ongelmien ratkaisemiseksi kohti asiakaslähtöisiä palveluja.
Asiakasturvallisuuden jäsentyminen aikuissosiaalityön käytännöissä
Artikkelissa tutkitaan asiakasturvallisuuden jäsentymistä aikuissosiaalityössä. Tutkimuskysymyksinä ovat: 1) Miten sosiaalityöntekijät käsitteellistävät asiakasturvallisuutta aikuissosiaalityössä? ja 2) Miten sosiaalityöntekijät varmistavat asiakasturvallisuutta omassa työssään aikuissosiaalityössä? Aineistona on kahden eri hyvinvointialueen sosiaalityöntekijöiden haastattelut (N=22). Analyysi toteutettiin aineistolähtöisesti teemoittelemalla. Tulosten mukaan asiakasturvallisuus jäsentyi luontevaksi osaksi sosiaalityön tavoitetta ja tehtävää. Asiakasturvallisuuden käsite ja omavalvonta sen osana jäsentyivät kuitenkin melko vieraina. Asiakasturvallisuutta käsitteellistettiin laajasti turvallisuutena, jolloin siihen yhdistyi asiakkaan elämäntilannetekijöitä ja työntekijän oma turvallisuus. Haastateltavat tunnistivat sosiaalityön asiakastyössä toteutettavia asiakasturvallisuuden varmistamisen periaatteita ja käytäntöjä. Tutkimustulosten mukaan asiakasturvallisuuden varmistaminen jäsentyi viideksi ulottuvuudeksi: 1) asiakasprosessin toteuttaminen, 2) vuorovaikutus ja suhdeperustaisuus, 3) tiedonmuodostus ja tietojen vaihto, 4) yhteistoiminta ja 5) asiakkaan oikeuksien varmistaminen. Ulottuvuudet limittyivät keskenään siten, että sosiaalityöntekijät hyödynsivät niitä kaikkia. Tulokset korostavat tarvetta asiakasturvallisuuden käsitteelliselle yhdenmukaistamiselle. Tulokset tukevat asiakasturvallisuuden ymmärryksen ja omavalvonnan käytäntöjen kehittämistä sen varmistamiseksi, että kansalaisten tuen tarpeisiin vastattaisiin asiakasturvallisesti.
Kuntien kiertotalousorientoitunut elinkeinopolitiikka
Sadat kunnat ympäri maailman ovat ottaneet resurssien uudelleenkäyttöön tähtäävän kiertotalouden kehittämisen strategiseksi tehtäväkseen. Kunnille yritykset ovat keskeisiä kumppaneita, sillä niiden toimilla voi olla merkittävä vaikutus resurssiviisauteen. Tässä tutkimuksessa tarkastellaan, miten kiertotaloutta edistetään Suomen kunnissa yritysten toimintaedellytysten parantamiseen tähtäävän elinkeinopolitiikan keinoin. Tutkimuksessa käytiin läpi kaikkien kuntien strategisia dokumentteja ja tunnistettiin 17 kuntaa, joissa kiertotaloutta kehitetään edistyksellisesti elinkeinopolitiikan avulla. Valikoituneiden kuntien dokumenteista toteutettiin deduktiivista ja induktiivista otetta yhdistelevä viisivaiheinen sisällönanalyysi, jonka perusteella tavoitteet vaihtelevat, mutta maankäytön monopoli ja hankkijan rooli korostuvat kiertotalouden elinkeinopolitiikan työkaluina. Vastuut jalkauttamisesta jakautuvat ympäri kuntaorganisaatiota, ja toteutus on usein poikkihallinnollista. Arvioinnissa kyllä/ei-tyylisten mittareiden korostuneisuus viestii kiertotalouden edistämisen ja arvioinnin olevan kunnissa yhä varhaisessa vaiheessa. Tutkimus luo yleiskuvaa kuntien kiertotalousorientoituneesta elinkeinopolitiikasta ja nostaa esiin mahdollisia kuntien toimiin liittyviä katvealueita. Siinä, missä tutkimuksemme perustuu tulevaisuuteen suuntautuneisiin odotuksiin, jatkotutkimus voisi keskittyä haastatteluihin tukeutuen siihen, minkälaisia hyötyjä kunnat kokevat saaneensa kiertotalousorientoituneesta elinkeinopolitiikasta ja, miten osoitettujen toimenpiteiden toimeenpano on toteutunut.
Data-Driven Policy Making for Regional Innovation: 'ObotnAI' - Situational Picture to Navigate Waves
Kaksi tieteellistä yhdistystä ja yhteinen suunta
Suomalaisessa tiedemaailmassa sekä tutkimuksen tekeminen että sen julkaiseminen ovat muuttuneet nopeasti: verkostot kansainvälistyvät, tiedejulkaiseminen digitalisoituu ja tieteelliset yhdistykset pohtivat rooliaan uudessa toimintaympäristössä. Samalla tarve kotimaiselle tutkimukselle, suomenkieliselle tiedekeskustelulle ja tutkijoiden sekä käytännön asiantuntijoiden kohtaamisille on yhä vahva. Tieteelliset yhdistykset ovatkin tärkeitä. Ne ylläpitävät tutkimusalojen keskustelua, kokoavat tutkijoita ja käytännön toimijoita yhteen, kantavat vastuuta kotimaisesta tiedejulkaisemisesta ja luovat toiminnallaan paikkoja, joissa uudet tutkimusideat voivat syntyä ja tutkijat kohdata. Myös Focus Localis ry ja Hallinnon Tutkimuksen Seura ry ovat tehneet tätä työtä omista lähtökohdistaan jo vuosikymmenten ajan. Tämän vuoden aikana Focus Localis ry ja Hallinnon Tutkimuksen Seura ry ovat tehneet selvitystyötä siitä, voisiko voimien yhdistäminen tarjota entistä vahvemman perustan tutkimusyhteisön toiminnalle tulevaisuudessa.
Asuinrakennustypologian kehitys ja vero-kerrosneliöindeksi
Kaupunkisuunnittelun ja -talouden tutkimus käsittelee kaupungin fyysistä rakennetta useimmiten abstrahoiden, rakennustypologioiden ja kaupunkiympäristön laadullisen tarkastelun jäädessä taka-alalle. Tutkimus tarkastelee Espoon asuinrakennustypologian kehitystä 1960-luvulta nykypäivään ja painottaa viimeaikaista, finanssikriisin jälkeistä muutosta. Analyysi yhdistää ensin kaupunkimorfologista tarkastelua, tilastollisia menetelmiä ja sosioekonomisia aineistoja, joiden avulla arvioidaan rakentamisen kehitystä. Tutkimukseen kehitetty vero-kerrosneliöindeksi tuo uuden välineen asuinrakentamisen kaupunkirakenteelliseen tehokkuusajatteluun. Tulokset osoittavat, että 2020-luvun asuntotuotannossa on tapahtunut selviä muutoksia rakennusten massoissa, korkeudessa ja asukasrakenteessa. Vero-kerrosneliöindeksi auttaa jäsentämään, kuinka nämä muutokset heijastuvat kaupunkitaloudelliseen kaupunkirakenteen tehokkuusajatteluun. Kokonaisuutena tutkimus hahmottaa Espoon kaupunkirakenteen pitkän aikavälin muutoksia ja tunnistaa piirteitä, jotka voivat vaikuttaa alueiden väliseen tasapainoon ja asumisen rakenteellisiin kehityssuuntiin. Tutkimus osoittaa, että rakennustypologialla on merkitystä, kun pyritään kestävään kehitykseen ja nostetaan keskiöön kunnan näkökulma.
”Paljohan kysellään, mitä haluan, mitä toivotaan” – Sosiaalihuollon peruspalveluiden asiakkaiden kokemuksia sosiaalihuollon laadusta
Sosiaalihuollon asiakkailla on lainsäädännön turvaama oikeus laadukkaisiin sosiaalipalveluihin ja hyvään kohteluun. Lisäksi laadukkaiden ja yhdenvertaisten palveluiden turvaaminen oli yksi keskeisistä vuoden 2023 alussa toteutuneen sosiaali- ja terveydenhuollon uudistuksen tavoitteista. Tässä tutkimuksessa tarkastelemme sosiaalihuollon peruspalveluiden asiakkaiden kokemuksia ja näkemyksiä sosiaalihuollon laadusta sote-uudistuksen alkuvuosina. Tutkimusaineistona käytämme asiakkaiden teemahaastatteluja (n=31), jotka toteutettiin Sisä-Suomen yhteistyöalueella vuosina 2024–2025. Aineistoa analysoidaan teoriaohjaavan temaattisen analyysin keinoin hyödyntäen Donabedianin laadun arvioinnin mallia, joka jäsentää laatua rakenteen, prosessin ja tulosten näkökulmista. Tutkimuksemme tulosten perusteella laadukkaassa sosiaalihuollossa on asiakkaiden näkökulmasta olennaista riittävä resursointi, tiedon jakaminen, toimiva työntekijän ja asiakkaan välinen vuorovaikutussuhde, yksilöllisten tarpeiden huomioiminen ja tavoitteiden asettelun tarkoituksenmukaisuus. Laatua heikentävinä tekijöinä näyttäytyivät palveluiden siiloutuminen ja ammattilaisten paikoin heikoksi koettu erityisosaaminen. Lisäksi tuloksemme osoittivat, että sosiaalihuollon kontekstissa vaikuttavuuden arvioinnissa tulee ottaa huomioon myös muita tekijöitä, kuten asiakkaan elämäntilanne ja hänen saamansa muut palvelut.
Tekoälyn hyödyntäminen kuntien teknisellä toimialalla
Kaavoitus ja rakennusluvitus ovat kunnallisen vallankäytön ydintoimintoja, joissa viranhaltijat valmistelevat ja tekevät päätöksiä henkilökohtaisella virkavastuulla. Tämä normisäädelty toimintaympäristö on jäänyt tekoälyn omaksumistutkimuksessa vähälle huomiolle. Tarkastelemme siksi tässä tutkimuksessa tekoälyn käyttöä, koettua sosioteknistä tukea ja motivaatiotekijöitä kuntien teknisellä toimialalla. Analyysikehyksenä sovellamme Pulkkisen ym. (2025a) konseptuaalista mallia, joka yhdistää teknologian hyväksymisen (UTAUT), koetun organisatorisen tuen (POS) ja Sengen oppivan organisaation teorioita. Keräsimme aineiston verkkokyselyllä syyskuussa 2025 (N = 218 työntekijää, 104 kuntaa, 36 % Manner-Suomen kunnista). Tulosten mukaan tekoälyn hyödyntäminen on alkuvaiheessa. Noin 61 prosenttia vastaajista oli käyttänyt tekoälyä työssään, mutta päivittäinen käyttö oli vähäistä. Käyttötapaukset painottuivat tekstintuotantoon, tiedonhakuun ja kääntämiseen generatiivisen tekoälyn sovelluksilla. Koettu sosiotekninen tuki oli vähäistä (ka. 0,8 asteikolla 0–3) ja motivaatio kohtalaista (ka. 1,5/3). Suurimmat käytön esteet liittyivät hyötyjen epäselvyyteen, luotettavuusepäilyihin sekä ratkaisemattomiin tietosuoja- ja vastuukysymyksiin. Tulosten perusteella teknologian omaksumisen sosiotekniset selitysmallit tarvitsevat normatiivisen tuen ulottuvuuden julkishallinnon kontekstissa.
Matkailu on merkittävä osa kuntien elinvoiman vahvistamista, erityisesti maaseutukunnissa. EU:n ja valtion rahoittama matkailuun liittyvä hanketoiminta on keskeinen väline harvaanasuttujen alueiden kehittämisessä. Tässä artikkelissa tarkastelen matkailun hanketoimintaa hallinnon ja paikallisten toimijoiden yhteiskehittämisen prosessina uudistavan matkailun näkökulmasta. Matkailuun kytkeytyvän tapaustutkimuksen ja vuosille 2004–2023 sijoittuvan hankeraporttiaineiston analyysin pohjalta tunnistan viisi toisiinsa kytkeytyvää tekijää, jotka voivat tukea kuntien pitkäjänteistä matkailun kehittämistyötä. Analyysi viittaa siihen, että hankkeiden vaikuttavuus rakentuu erityisesti suunnitelmallisuuden, kehittämisasenteiden, yhteistoiminnan ja koordinaation, osallistumisen muotojen sekä paikallisten perusresurssien varaan. Tulokset syventävät ymmärrystä yhteisölähtöisestä ja uudistumista tukevasta matkailukehittämisestä sekä tarjoavat käytännön näkökulmia kunta- ja aluetason elinvoimatyöhön. Tutkimus korostaa, että matkailuhankkeiden vaikuttavuus kytkeytyy ennen kaikkea perusresurssien vahvistumiseen, ei yksittäisiin hanketoimenpiteisiin, ja jäsentää hankkeiden roolia osana kuntien strategista kehittämistä.
Subsidiariteetti ei saisi pysähtyä kuntaan
Tilallisuus terveydenhuollon muutostutkimuksessa
Tutkimuksen tarkoituksena oli kuvata tilallisuuden merkitystä terveydenhuollon muutostutkimuksessa kartoittavan kirjallisuuskatsauksen avulla. Tavoitteena oli näin koota ja jäsentää terveydenhuollon muutostutkimusta tilallisuuden näkökulmasta. Aineiston analyysissä hyödynnettiin aineistolähtöistä sisällönanalyysiä. Tarkastelluissa tutkimuksissa tuli esille tilan eri ulottuvuudet (fyysinen, mentaalinen, sosiaalinen), mutta tilaa käsitteenä oli määritelty harvemmin. Tilojen merkitystä terveydenhuollon muutostutkimuksessa voidaan kuvata kuuden teeman kautta: tilat resurssina, tilat vallankäytön välineenä, tilojen ja muutosten vastavuoroinen rakentuminen, tilat muutoksen rakentamisessa, tilat analyyttisena välineenä sekä tilat muutoksen tuloksena. Nämä tilallisuuteen liittyvät lähestymistavat täydentävät ajallisuuden ja kontekstuaalisuuden analyysiin perustuvaa ymmärrystä muutoksesta. Tutkimus toi hyvin esiin terveydenhuollon muutoksiin ja toimijoihin liittyvää moninaisuutta.
Kouluissa ja lapsiperheiden sosiaalityössä työskentelevien ammattilaisten näkemyksiä moniammatillisen yhteistyön kehittämisestä
Tämän haastattelututkimuksen tavoitteena oli tarkastella kouluissa ja lapsiperheiden sosiaalityössä työskentelevien ammattilaisten näkemyksiä moniammatillisen yhteistyön kehittämisestä. Aineisto kerättiin puolistrukturoiduin ryhmä-, pari- ja yksilöhaastatteluin, ja niihin osallistui moniammatillista yhteistyötä tekeviä ammattilaisia (N=28): opettajia, erityisopettajia, koulukuraattoreita, koulupsykologeja, kouluterveydenhoitajia sekä sosiaalityöntekijöitä ja sosiaaliohjaaja. Aineisto analysoitiin aineistolähtöisellä sisällönanalyysillä. Tulokset osoittivat, että moniammatillista yhteistyötä koulun ja lapsiperheiden sosiaalityön välillä voidaan kehittää toiminnallisia käytäntöjä ylläpitämällä, rakenteellisia edellytyksiä luomalla ja yhteistyötä mahdollistavalla johtajuudella.
Osallisuus ja siihen yhteydessä olevat tekijät yksin asuvien ikääntyneiden kuvauksissa
Ikääntyneiden osallisuuden vahvistaminen on määritelty tärkeäksi yhteiskuntapoliittiseksi tavoitteeksi, mutta ikääntyneiden omista osallisuuteen liittyvistä näkemyksistä ja kokemuksista tiedetään vähän. Tässä tutkimuksessa tarkastellaan, millaista on yksin kotona asuvien ikääntyneiden osallisuus ja millaisia tekijöitä osallisuuteen liittyy. Tutkimusaineistona käytettiin ryhmäkeskusteluja (n=4), joihin osallistui yhteensä 19 yksin asuvaa yli 65-vuotiasta henkilöä. Analyysimenetelmänä käytettiin temaattista analyysiä. Tutkimustulokset osoittavat osallisuuden olevan monimuotoinen kokemus, joka kytkeytyy yksin kotona asuvien ikääntyneiden kuvauksissa toimintakyvyn säilymiseen ja omannäköiseen arkeen, yhteisölliseen toimintaan ja mielekkääseen tekemiseen, arvostuksen tunteeseen ja elämän merkityksellisyyteen sekä riittävään sosiaaliseen tukeen. Tulokset lisäävät ymmärrystä ikääntyneiden osallisuuden kokemuksista ja niitä voidaan hyödyntää osana ikääntyvien hyvinvoinnin edistämistä sekä ikääntyville suunnattujen palvelujen kehittämistä.
Aikuissosiaalityön rakenteellisen saavutettavuuden ohjauksen ja johtamisen diskurssit asiakastyötä tekevien haastattelupuheessa
Artikkelissa tarkastellaan aikuissosiaalityön asiakkaiden kanssa työskentelevien työntekijöiden haastattelupuheessa ilmeneviä tulkintoja ohjauksen ja johtamisen merkityksestä palvelujen rakenteelliseen saavutettavuuteen. Sosiaalityön saavutettavuuden ohjauksen ja johtamisen tutkimus on nykyisellään riittämätöntä, vaikka saavutettavuuden on havaittu olevan keskeisellä tavalla rakenteiden ja johtamisen muovaamaa. Artikkelissa vastataan tiedonvajeeseen täydentämällä aiempaa tietämystä empiirisellä asiakastyön näkökulmalla. Lisäksi tutkimus tuottaa teoreettista rakenteellisen saavutettavuuden käsitemäärittelyä. Näin se lisää ymmärrystä ohjauksen ja johtamisen merkityksestä ja seuraamuksellisuudesta aikuissosiaalityön rakenteelliselle saavutettavuudelle. Artikkelissa tarkastellaan diskurssianalyyttisesti 13 haastattelua. Tuloksena tunnistettiin kaksi diskurssia: rakenteellista saavutettavuutta heikentävä ohjaus ja johtaminen sekä rakenteellista saavutettavuutta edistävä ohjaus ja johtaminen. Tulokset osoittavat, että tavoitteellisesti asiakaslähtöinen, substanssin ymmärtävä, aktiivinen ja dialoginen johtaminen ovat kytköksissä aikuissosiaalityön rakenteellisen saavutettavuuden edistämiseen. Tulokset indikoivat ohjauksen ja johtamisen vaikuttavan merkittävästi palvelujen rakenteelliseen saavutettavuuteen. Aineistossa korostuu rakenteellista saavutettavuutta heikentävän ohjauksen ja johtamisen diskurssi, vaikka saavutettavuus on osa oikeus- ja hyvinvointiyhteiskunnan lupausta pitää huolta kaikista. Aikuissosiaalityön rakenteellinen saavutettavuus edellyttää sosiaalisesti kestävää, oikeudenmukaisuuteen ja tasa-arvoon tavoitteellisesti sitoutunutta ohjausta ja johtamista.
Kiinteistökohtaisen talousvesihuollon asema Suomessa 2025
Uusi vesihuoltolaki (1.1.2026) määrittelee vesihuoltolaitoksen toiminnan toimitetun ja vastaanotetun vesimäärän perusteella ja sulkee pois vesihuollon yksityistämisen. Silti noin puoli miljoonaa suomalaista käyttää yhä kiinteistökohtaista talousvesihuoltoa, kuten omia kaivoja. Tämä artikkeli on osa (anonyymi), jossa tarkastellaan kiinteistökohtaisen vesihuollon roolia erityisesti haja-asutusalueilla ja asukkaiden kokemuksia sekä tarpeita. Tutkimus korostaa syrjäseutujen asukkaiden oikeutta toimivaan talousvesihuoltoon. Haastattelumenetelmänä käytettiin puolistrukturoituja teemahaastatteluja. Tutkimus rajattiin kiinteistökohtaiseen talousvesihuoltoon. Tutkimuksen tavoite oli kartoittaa ja tuottaa käytännön toimenpidesuosituksia, joilla kunnat voivat parantaa kiinteistökohtaista vesihuoltoa. Tutkimuksen mukaan kiinteistökohtaiset järjestelmät toimivat pääosin hyvin ja omistajat ovat sitoutuneita, osaavia ja innovatiivisia. Liittymishalukkuus keskitettyihin verkkoihin oli vähäistä. Omavaraisuus koettiin tärkeäksi ja veden laatuun oltiin tyytyväisiä. Kuntien vesihuoltosuunnitelmissa kiinteistökohtainen vesihuolto oli marginaalinen. Kiinteistökohtainen vesihuolto kannattaa nähdä osana kuntien varautumista ja vesihuollon kokonaisuutta eikä vain viimekätisenä omana ratkaisuna. Kuntien viranomaisten tietoa ja osaamista kiinteistökohtaisesta talousvesihuollosta tulee vahvistaa. Loma-asuntojen talousveden osalta tarvitaan erillinen tutkimus, koska niitä muutetaan yhä enenevässä määrin pysyvään asumiseen soveltuviksi.
Inkluusio varhaiskasvatuksessa kuntapäättäjien kertomana
Tutkimuksen kohteena on kunnallisten poliittisten päättäjien puhe inkluusiosta varhaiskasvatuksessa. Kunnallisten poliittisten päättäjien tulkinta inkluusiosta on merkityksellinen, sillä se vaikuttaa kasvatus- ja opetustoimen käytännöntason inkluusion toteutukseen. Puhetta tarkastellaan narratiivisen tutkimuksen viitekehyksessä, jolloin ymmärryksen inkluusiosta nähdään rakentuvan osana kasvatus- ja koulutusorganisaatioiden kulttuurisesti tuotettua kertomusta. Tutkimusaineistona on sivistyslautakuntien puheenjohtajien haastatteluita, joista kaksi on ryhmähaastattelua ja yksi yksilöhaastattelu. Analyysissä sovelletaan rakenteellisen narratiivisen analyysin menetelmää. Kerrontaa tarkastellaan tarinakriittisen linssin läpi, joka katsoo kerronnan voivan olla välineellistä ja vaikuttavan kasvatus- ja koulutussektorin kunnalliseen päätöksentekoon. Kerronnassa limittyivät haastateltavien omat ja heidän lastensa koulukokemukset, ennakkokäsitykset, kuntalaisten palaute sekä kokemukset inklusiivista ratkaisuista sekä lain, ohjaavien asiakirjojen ja talouden luomat vaateet. Puhe kääntyi kertomuksissa usein varhaiskasvatuksen kontekstista perusopetukseen ja siinä tuen eri käytänteisiin. Varhaiskasvatuksen toimialan kaikilla tasoilla tarvitaan tutkimusperustaista tietoa tukemaan yhdenmukaista ymmärrystä inkluusiosta.
Oppimisen ja koulunkäynnin tuen paikallinen järjestäminen viranhaltijoiden jäsentämänä
Lakisääteisen oppimisen ja koulunkäynnin tuen tarjonnassa ja käytännöissä on kuntien välisiä eroja. Yksi keskeinen syy tähän voi olla tuen jäsentäminen ja ymmärtäminen kunnissa eri tavoin. Diskursiivisessa tutkimuksessamme tarkastelimme tulkintarepertuaareja, joiden kautta tuen rakenteita ja käytäntöjä perusteltiin. Tutkimusaineisto koostui 13 kunnan tuesta vastaavan viranhaltijan haastattelusta. Edustettuina olivat tilastollisen kuntaryhmityksen mukaisesti kaupunkimaiset kunnat, taajaan asutut kunnat ja maaseutumaiset kunnat. Kuntien valinnassa huomioimme maantieteellisen variaation. Analyysissä keskityimme puheen retoriikkaan ja erityisesti siihen, miten haastateltavat legitimoivat kuntiensa tuen järjestämisen. Tulosten mukaan paikallista tuen järjestämistä jäsennettiin yksilökeskeisyyden, yhteiskunnallisuuden, talouden ja paikallisuuden näkökulmista. Kuntien eriytyminen näkyi erityisesti yksilökeskeisessä puheessa oppilaan edusta, johon viitattiin kaikissa haastatteluissa, mutta joka sai erilaisia merkityksiä erilaisissa kunnissa. Talouspuheella oikeutettiin pääsääntöisesti keskitettyjä tukipalveluita vaihtoehdottomuuteen vedoten, kun taas yhteiskunnan etuun viitattiin hajautettuja oppimisen tuen palveluja perusteltaessa. Yhteiskunnallinen repertuaari jäi kuitenkin heikoksi suhteessa muihin repertuaareihin.
Sosiaalityöntekijöiden ammatillisessa roolissa toteuttamat yhteiskunnallisen vaikuttamisen teot
Suomessa sosiaalityöntekijöiden yhteiskunnallinen vaikuttaminen paikantuu osaksi lakisääteistä rakenteellista sosiaalityötä. Tässä artikkelissa tarkastelen millaisia yhteiskunnallisen vaikuttamisen tekoja sosiaalityöntekijät toteuttavat sosiaalityöntekijän ammatillisessa roolissa ja mihin he teoillaan vaikuttavat. Tutkimusaineistona käytän syksyllä 2025 keräämääni sosiaalityöntekijöiden haastatteluaineistoa (n=17), jota analysoin teorialähtöisellä sisällönanalyysillä. Analyysin teoreettisena viitekehyksenä käytän Idit Weiss-Galin (2017) jäsennystä sosiaalityöntekijöiden yhteiskunnallisen vaikuttamisen reiteistä. Tulosten perusteella sosiaalityöntekijät toteuttavat ammatillisessa roolissaan monipuolisesti erilaisia yhteiskunnallisen vaikuttamisen tekoja, hyödyntäen Weiss-Galin paikantamia vaikuttamisen reittejä. Teot kytkeytyvät sosiaalityön yhteiskunnalliseen tehtävään mikro-, meso- ja makrotasoilla. Sosiaalityöntekijät vaikuttavat esimerkiksi yksilökohtaisessa asiakastyössä ajamalla asiakkaidensa etua ja asiakkaita valtaistamalla, organisaatio- ja yhteisötasolla kehittämällä organisaatiorakenteita, verkostoitumalla ja nostamalla esiin epäkohtia, sekä yhteiskunnallisella tasolla julkisin kannanotoin, lainsäädäntötyöllä ja vaikuttamalla yhteiskunnallisiin asenteisiin. Vaikuttamisessa painottuvat käytäntöpoliittiset teot. Eri vaikuttamisreitit limittyvät toisiinsa ja sosiaalityöntekijöiden on osin vaikea erottaa, milloin he vaikuttavat sosiaalityöntekijän ammatillisessa roolissa, milloin kansalaisina.
Kansalaisten osallistumista edistävä johtaminen kunnissa ja hyvinvointialueilla
Tutkimus tarkastelee kansalaisten osallistumista edistäviä johtamisen osa-alueita paikallis- ja aluehallinnossa. Artikkeli kysyy, millaiset organisatoriset ja johtamiseen liitetyt tekijät vaikuttavat uudistuvien kuntien ja uusien hyvinvointialueiden asukkaiden osallistumiseen ja sen johtamiseen. Kuntien ja hyvinvointialueiden asiantuntijoiden, keskijohdon ja ylimmän johdon 66 haastattelusta toteutettu sisällönanalyysi osoittaa kuusi keskeistä kansalaisosallistumista edistävää organisatorista pääluokkaa: perusta- ja arvotekijät, toimintakulttuuriset tekijät, rakenne- ja resurssitekijät, toteutus- ja prosessitekijät, työntekijäkohtaiset tekijät sekä yhteiskunnalliset tekijät. Tutkimustulokset korostavat kansalaisosallistumista edistävien tekijöiden organisatorisesti laaja-alaista kokonaisuutta sekä johtamisen keskeistä roolia niiden toteutumisessa. Tutkimustulos korostaa 1) arvojohtajuuden ja esimerkillä toimimisen, 2) strategisen johtamisen ja verkostojohtamisen sekä 3) organisaation sisäisen toimintakulttuurin ja yhteistyön johtamisen merkitystä kansalaisosallistumisen edistämiseksi. Tutkimustulos osoittaa, että kansalaisosallistumista edistävässä johtamisessa korostuu arvoihin pohjautuva, strategiaan kytkeytyvä ja toimintakulttuuriin juurruttava johtajuus kunnissa ja hyvinvointialueilla. Tutkimus osoittaa, että henkilöstöosallistumisen ja kansalaisosallistumisen välillä on tiivis yhteys organisaatiokulttuurin näkökulmasta.
Conflicts Revealing Power, Politics and Identities in a Finnish University Merger
Artikkelissa tarkastellaan suomalaisen yliopistofuusion sisäistä konfliktia fuusioituvien yliopistojen henkilöstön näkökulmasta. Yliopistofuusiot ovat merkittäviä julkisen sektorin organisaatiomuutoksia, joissa johtajuus korostuu. Nojaten julkisjohtamisen kirjallisuuteen koetuista konflikteista artikkeli syventää ymmärrystä siitä, miten nimenomaan yliopistofuusion kaltaisessa jännitteisessä organisaation muutostilanteessa organisaatiokonfliktin osapuolet asemoituvat. Analyysi paikantaa vallankäyttöön, politiikkaan ja identiteettikamppailuun liittyviä konflikteja haastatteluaineistosta. Tulokset antavat viitteitä siitä, että ylhäältä alaspäin johdetun muutosprosessin jännitteet voivat purkautua horisontaalisesti fuusioituvassa työyhteisössä. Konfliktipaineiden purkautuminen horisontaalisesti voi herättää negatiivisia tunteita uudessa organisaatiossa, vaikuttaen näin fuusioprosessiinkin. Organisaatiomuutoksen keskeisten toimijoiden on hyvä olla tietoisia näistä konflikteista, niiden jännitteistä, ja niiden mahdollisista purkautumismuodoista. Tämä koskee erityisesti Suomessa yleisiksi tulleita korkeakoulufuusioita.
The Transformation of Urban Space Surveillance – Who Exercises Power in Public Area
The future of urban space surveillance will not be determined by asking who monitors, but by defining how monitoring is organized. The Jyväskylä pilot demonstrates that cooperation works, but it also shows that the current regulatory framework is falling behind reality. This contradiction must be resolved if both effective security and the principles of the rule of law are to be ensured.
Local community on the margins: Stakeholder engagement of public organizations in the circular economy
Tutkimus tarkastelee paikallisten ja alueellisten julkisen sektorin organisaatioiden sidosryhmävuorovaikutusta kestävyyshaasteiden ratkaisemiseksi ja keskittyy paikallisyhteisöjen osallistumiseen osana tutkittujen organisaatioiden kiertotaloustoimia. Tutkimus tarjoaa kattavan kuvan kiertotaloudessa edelläkävijäasemassa olevien julkisen sektorin organisaatioiden sidosryhmävuorovaikutuksesta. Suomessa vuosina 2019–2022 kerätty aineisto koostuu 23 puolistrukturoidusta haastattelusta, jotka on analysoitu abduktiivisesti temaattisen analyysin keinoin. Tutkimus tuo esiin kaksi keskeistä mutta usein marginaaliin jäävää käytäntöä tutkituissa organisaatioissa: päätöksenteon demokratisoinnin paikallisissa ja alueellisissa julkisen sektorin organisaatioissa sekä paikallisyhteisöjen osallistumisen vahvistamisen. Näiden havaintojen kautta tutkimus syventää ymmärrystä paikallisyhteisöjen kasvavasta merkityksestä ja korostaa tarvetta kehittää moraalisia sidosryhmävuorovaikutuksen käytäntöjä, joiden avulla julkisen sektorin organisaatiot voivat vastata entistä paremmin paikallisyhteisöjen tarpeisiin – tarpeisiin, jotka ovat keskeisiä kiertotalouden onnistumiselle.
Adoption of Digital Participation Tools in Land-Use Planning in Finland
Tässä tutkimuksessa tarkastelen sähköisen osallistumisen kehitystä Suomen kuntien maankäytön suunnittelussa (2018–2023) sekä tekijöitä, jotka vaikuttavat työkalujen koettuun hyödyllisyyteen ja käyttöön. Tutkimusaineisto kerättiin kahdella verkkokyselyllä, joihin vastasi maankäytön suunnittelun parissa toimivia asiantuntijoita. Analyyttisenä viitekehyksenä sovelsin teknologian hyväksyttävyyden mallia (technology acceptance model, TAM). Tulokset osoittavat, että sähköinen osallistuminen tarkastelujaksolla lisääntyi, mutta työkalujen koettu hyödyllisyys heikentyi. Yksilötasolla ikä, työuran pituus sekä työtehtävien sisältö sekä asenne digitaalista osallistumista kohtaan olivat yhteydessä työkalujen koettuun hyödyllisyyteen. Kaksisuuntainen yhteys tunnistettiin asenteiden sekä digitaalisen osallistiedon hyödyntämistaitojen ja organisaatiossa käytössä olevien sähköisen osallistumisen työkalujen monipuolisuuden välillä. Työkalujen vakiintumiseen olivat yhteydessä kunnan koko asukasmäärällä ja kaavoitusorganisaation koolla mitattuna sekä maantieteellinen sijainti. Muina ulkoisina tekijöinä tunnistettiin siirtymä tietomallimuotoiseen kaavoitukseen, COVID-19-pandemia sekä lainsäädäntö. Tuloksena havaittiin ristiriita vastaajien hyödylliseksi kokemien ja vakiintuneessa käytössä olevien työkalujen välillä. Johtopäätöksenä esitän TAM-malliin pohjautuvan sähköisen osallistumisen hyväksyttävyyden mallin, jossa organisatoriset, teknologiset ja yhteiskunnalliset tekijät huomioidaan yksilön kokemusten rinnalla työkalujen vakiintunutta käyttöä mahdollistavina tai estävinä tekijöinä.
The perspectives of experts by experience on their participation in political decision-making related to mental health services
Artikkelissa tarkastellaan kokemusasiantuntijoiden näkemyksiä mielenterveyspalveluista ja heidän roolistaan poliittisessa päätöksenteossa kolmen maakunnallisen sote-kuntayhtymän alueella. Aineisto koostuu vuonna 2022 toteutetuista puolistrukturoiduista haastatteluista, joihin osallistui kahdeksan koulutettua kokemusasiantuntijaa. Haastateltavat kokivat, että viimeaikaiset poliittiset päätökset ovat heikentäneet palvelujen saatavuutta. Etä- ja digipalvelujen lisääntymisestä huolimatta henkilökohtaisen kontaktin vähentyminen nähtiin ongelmana. Vaikuttavan hoidon koettiin edellyttävän pitkäaikaista ja luottamuksellista hoitosuhdetta, kun taas lyhytterapiat eivät edistä hoidon jatkuvuutta. Psykoterapia nousi tehokkaimmaksi hoitomuodoksi niiden keskuudessa, jotka olivat sitä saaneet. Avun hakemisen kynnys koettiin edelleen korkeaksi stigman vuoksi, ja omaisten parempaa huomioimista pidettiin tarpeellisena. Poliittinen päätöksenteko näyttäytyi etäisenä, eikä päättäjiin koettu olevan toimivia yhteyksiä. Kokemusasiantuntijat toivoivat päättäjille lisää tietoa heidän työstään ja kokemustiedon rohkeampaa hyödyntämistä päätöksenteossa sekä kritisoivat kustannussäästöjen korostumista mielenterveyshäiriöiden suuren taloudellisen vaikutuksen rinnalla.
maakunnallinen sosiaali- ja terveyspalvelukuntayhtymä