Hoitotiede-lehden tarkoituksena on välittää tietoa hoitotieteestä ja sen tutkimustuloksista sekä toimia tieteellisenä keskustelufoorumina. Lehti julkaisee hoitamiseen ja sen perusteisiin, alan koulutukseen ja tutkimukseen liittyviä tieteellisiä artikkeleita ja hoitotieteen alueeseen liittyviä erilaisia katsauksia sekä ’Puhutaan tieteestä’- ja ’Tutkimuksesta lyhyesti’ -käsikirjoituksia. Hoitotiede -lehdelle on myönnetty vertaisarviointitunnus vuonna 2016. Vertaisarviointitunnus on Tieteellisten Seurojen Valtuuskunnan rekisteröimä tavaramerkki, jolla merkitään tieteellisen vertaisarvioinnin läpikäyneet artikkelit. Tunnus kertoo, että kyseisen julkaisun vertaisarviointi on toteutettu kansainvälisen tiedeyhteisön noudattamien laadullisten ja eettisten vaatimusten mukaisesti.
Elämismaailma – käsite laajentaa ihmisyyden ymmärtämistä tutkimuksessa ja hoitotyössä
Terveydenhoitajien näkemyksiä yhtenäisen neuvolachat -palvelun kehittämisestä Kanta-Hämeen hyvinvointialueella
Digitaalisten terveyspalveluiden lisääntyessä neuvolachat-palvelut ovat osa nykyaikaista neuvolatoimintaa. Terveydenhoitajien kokemuksia tulisi hyödyntää palveluiden kehittämisessä laadukkaan asiakaspalvelun varmistamiseksi. Tämän laadullisen tutkimuksen tarkoituksena oli kuvata terveydenhoitajien näkemyksiä yhtenäisen neuvolachat-palvelun kehittämisestä. Aineisto kerättiin Kanta-Hämeen hyvinvointialueen terveydenhoitajilta (n=36) huhtikuussa 2024 Webropol-kyselyllä. Aineisto analysoitiin induktiivisella sisällönanalyysillä. Tulosten mukaan neuvolachat-palvelun kehittäminen tulisi olla käyttäjälähtöistä strategista kehittämistä. Työntekijöiden digitaalisiin muutoksiin sopeutuminen työnhallinnassa on tärkeää. Lisäksi organisaation strategisessa kehittämisessä tulisi huomioida neuvolachat-palvelun hallinnan monimuotoisuus ja sitä tulisi kehittää asiakaslähtöisemmäksi. Neuvolachat-palvelu nähdään hyödyllisenä lisäpalveluna perinteisten neuvolapalveluiden rinnalla, mutta se ei korvaa kasvokkaisia kohtaamisia. Lisäkehittämistä vaativat henkilöstöresurssit, teknologian toimivuus, työntekijöiden osaamisen kehittäminen ja työhyvinvoinnin turvaaminen. Palvelun onnistunut käyttö edellyttää yhtenäisiä toimintatapoja, selkeitä ohjeistuksia ja yhteistyötä eri toimijoiden välillä. Huomiota tulee kiinnittää palvelun tasalaatuisuuteen, saavutettavuuteen ja digitaalisten palveluiden ulkopuolelle jäävien asiakkaiden palveluiden turvaamiseen. Palvelun jatkuva kehittäminen asiakaspalautteen ja työntekijöiden kokemusten pohjalta on olennainen osa palvelun sujuvuuden varmistamista. Neuvolachat-palvelu voi vähentää kustannuksia, mutta se edellyttää riittäviä investointeja ja resurssien oikeaa kohdentamista.
Temaattinen analyysi laadullisessa hoitotieteellisessä tutkimuksessa
Tämän artikkelin tarkoituksena on kuvata temaattisen analyysin käyttöä laadullisessa hoitotieteellisessä tutkimuksessa. Temaattisen analyysin käyttäminen on yleistynyt metodin joustavuuden ja väljyyden takia, mutta menetelmän käyttötapa vaihtelee, ja vakiintunut määritelmä puuttuu. Temaattisen analyysimenetelmän arvostuksen vähäisyys johtuu siitä, että temaattisen analyysin ei katsota riittävästi pohjautuvan metodologisiin teorioihin, jolloin temaattisesta analyysistä puuttuu analyyttisyyden voima. Artikkelissa kuvataan temaattisen analyysin menetelmällisiä lähtökohtia, valintoja ja analyysimenetelmän käytön eri tasoja asettamalla vuoropuheluun aikaisempi kirjallisuus, tutkimusesimerkit ja tutkijoiden kokemukset. Artikkelin tavoitteena on edistää tutkimusmenetelmällistä osaamista sekä tarjota uusia näkökulmia hoitotieteelle. Temaattinen analyysi etenee analyysitason valinnasta aineiston koodaamiseen ja koodien ryhmittelyyn sekä ryhmittelystä teemojen muodostamiseen. Temaattisen analyysin tasoja ovat koodauksen luotettavuuteen perustuva taso (Coding reliability approaches), koodikirjataso (Codebook approaches) sekä refleksiivinen taso (Reflexive approaches). Analyysin etenemistä voidaan kuvata taulukoilla, kuvioilla tai käsitekartoilla. Tutkimustulosten raportointi kuvaa pääteeman keskeisen tuloksen monista eri näkökulmista ja asettaa vuoropuheluun tutkimustuloksen, tutkimuskontekstin ja tutkijan tulkinnan.
Terveydenhuollon ammattilaisten kokemuksia verkossa suoritettavasta imetysohjaajakoulutuksesta
Imetyksen onnistumista edistää perheille tarjottu yksilöllinen ja näyttöön perustuva ohjaus. Jotta terveydenhuollon ammattilaiset voivat toteuttaa laadukasta imetysohjausta, he tarvitsevat ajankohtaista ja tarkoituksenmukaista koulutusta, joka vahvistaa asiantuntijuutta ja lisää ohjauksen vaikuttavuutta. Tutkimuksen tarkoituksena oli kuvata terveydenhuollon ammattilaisten kokemuksia itsenäisesti verkossa suoritettavasta imetysohjaajakoulutuksesta. Tutkimusaineisto kerättiin teemahaastatteluina imetysohjaajakoulutuksen suorittaneilta terveydenhuollon ammattilaisilta (n=8) huhti-toukokuussa sekä elo-syyskuussa 2024. Aineisto analysoitiin induktiivisella sisällönanalyysillä. Terveydenhuollon ammattilaisten kokemukset verkossa suoritettavan imetysohjaajakoulutuksen toteutuksesta liittyivät koulutuksen osa-alueiden kattavuuteen, rakenteeseen, käytettyihin menetelmiin sekä koulutuksen toimivuuteen. Koulutukseen osallistuneet terveydenhuollon ammattilaiset kokivat saaneensa ajantasaista teoriatietoa imetysohjauksesta. Koulutuskokonaisuutta pidettiin monipuolisena, mielenkiintoisena ja joustavana. Osa osallistujista kuitenkin koki, että koulutuksessa olisi ollut tarvetta syvällisemmälle tiedon käsittelylle sekä vuorovaikutteisuuden lisäämiselle. Tutkimuksessa saatiin näkemyksiä verkkokoulutuksen vaikutuksesta terveydenhuollon ammattilaisten tietojen ja taitojen kehittymiseen, sekä koulutuksen merkityksestä jatkuvan ammatillisen oppimisen tukena. Tutkimustulosten perusteella verkkokoulutusta voidaan edelleen kehittää ja hyödyntää laajemmin imetysohjausta antavien ammattilaisten koulutuksessa. Koulutus tarjoaa mahdollisuuden näyttöön perustuvan tiedon systemaattiseen levittämiseen sekä toimii välineenä ammatillisen osaamisen vahvistamisessa.
Henkilökunnan kokemuksia tiimipohjaisesta hoidosta perusterveydenhuollossa
Tiimipohjaisen perusterveydenhuollon palvelun avulla voidaan parantaa sekä potilaiden hoidon tuloksia että ammattilaisten työtyytyväisyyttä. Myös terveydenhuollon resurssoinnin ja hoidon koordinoinnin on todettu toteutuvan tehokkaammin. Tämän tutkimuksen tarkoituksena on kuvata suomalaisen hyvinvointialueen perusterveydenhuollon henkilökunnan kokemuksia tiimipohjaisen hoidon toimivuudesta ja merkityksestä potilaan hoidolle. Tutkimuksen aineisto kerättiin tiimipohjaista hoitoa toteuttaneen henkilökunnan keskuudessa (N=24) teemahaastatteluina syksyllä 2024. Haastatteluaineisto analysoitiin induktiivisella sisällönanalyysillä. Tulosten mukaan moniammatillisella yhteistyöllä oli merkitystä tiimin toimivuuden ja palvelun saatavuuden näkökulmasta. Vastuuhoitajuuden merkitys korostui hoidon koordinoijana, ja hoitajat pystyivät hyödyntämään ammattitaitoaan paremmin. Itsenäinen päätöksenteko potilaan kokonaisvaltaisesta hoidosta lisääntyi. Terveyshyötyvalmennuksella nähtiin olleen hyötyä potilaan elämänlaadun parantamisessa. Työhyvinvoinnin koettiin vahvistuneen tiimipohjaisen hoidon myötä. Riittävä resurssointi ja työn tavoitteiden selkeys olivat tiimityön tehokkuuden kannalta keskeisiä asioita. Johtamiseen kaivattiin tiedolla johtamista ja tukea muutoksien hallintaan. Johtopäätöksenä voidaan todeta, että tiimipohjainen hoito voi tarjota joustavamman palvelun, jossa huomioidaan potilaan kokonaisvaltainen hyvinvointi. Tiimityöskentely voi vahvistaa ammattilaisten välistä yhteistyötä ja osaamisen jakamista, mikä puolestaan voi parantaa hoidon laatua.
Ammattilaisten kokemukset hoitotyön kehittämisen ytimessä
Sosiaali- ja terveysalan opettajien kokemuksia heidän työhyvinvoinnistaan
Tämän poikkileikkaustutkimuksen tarkoituksena oli kuvata sosiaali- ja terveysalan opettajien kokemuksia työhyvinvoinnin neljästä osa-alueesta: työolot, työyhteisö, työntekijän resurssit ja työ sekä ammatillinen osaaminen. Aineisto kerättiin syksyllä 2020 sähköisellä kyselyllä, josta raportoidaan avoimet kysymykset. Datan analysoinnissa käytettiin sisältöanalyysiä ja taustatietojen kuvauksessa tilastollisia menetelmiä. Opettajien raportoimiin työhyvinvointia edistäviin voimavaroihin (n=454) sisältyi työn mielekkyys, sosiaalinen tuki ja riittävä ammatillinen osaaminen. Työhyvinvointia heikentäviä työkuormitustekijöitä olivat epätasapainoinen työmäärä, riittämätön organisaatiotason työn suunnittelu ja haasteet työilmapiirissä. Työkuormitusongelmien ratkaisemiseksi on olemassa hyviä voimavaroja, ja näiden jatkuva tunnustaminen on ratkaisevan tärkeää tukevan työyhteisön vaalimiseksi.
Pääkirjoitus: Kokemuksen äärellä ja yhteisön voimalla – hoitotieteen moniulotteinen tehtävä
Puhutaan tieteestä: Pakolaisten mielenterveysmenetelmien levittäminen
Nuorten kokemukset mielenterveyden edistämisestä kouluissa: järjestelmällinen katsaus
Tämän järjestelmällisen katsauksen tarkoituksena oli tiivistää tutkimusnäyttöä nuorten kokemuksista mielenterveyden edistämisestä kouluissa ja tuottaa tietoa mielenterveyden edistämisen käytäntöjen ja menetelmien sekä kouluissa toimivien ammattilaisten perus- ja täydennyskoulutusten kehittämiseksi. Katsaus toteutettiin JBI:n laadullisten tutkimusten järjestelmällistä katsausta koskevien ohjeiden mukaisesti. Tiedonhaku tehtiin CINAHL-, Pubmed-, Scopus-, Medic- ja ProQuest -tietokantoihin. Harmaata kirjallisuutta haettiin Mednar-tietokannasta. Aineisto uutettiin ja syntetisoitiin meta-aggregaatiolla. Näytönaste arvioitiin ConQual-pisteytyksellä. Katsaukseen valikoitui 24 laadullista tutkimusta (n=1311). Nuorten kokemuksista mielenterveyden edistämisestä kouluissa muodostettiin viisi pääkategoriaa: 1) Mielenterveyttä edistävien olosuhteiden luominen, 2) Koulun ilmapiiri ja ympäristö mielenterveyden edistämisessä, 3) Monimuotoiset ja joustavat menetelmät mielenterveyden edistämiseen, 4) Kokonaisvaltainen lähestymistapa mielen hyvinvoinnin ja itsetuntemuksen edistämiseen ja 5) Haasteet mielenterveyden edistämisessä kouluissa. Johtopäätöksenä todettiin, että nuoret pitävät mielenterveyden edistämistä kouluissa tärkeänä. Koulujen ammattilaiset voivat tarjota tehokasta mielenterveyskasvatusta, mutta nuoret ovat huolissaan henkilöstön osaamisesta. Kouluympäristössä toteutetut mielenterveyttä edistävät toimet luovat positiivisen ja yhteisöllisen ilmapiirin. Koulujen tulisi vastata opiskelijoiden mielenterveydellisiin ja akateemisiin tarpeisiin monipuolisin, saavutettavin ja osallistavin menetelmin.
Henkirikosten uhrien sisarusten kokemus suruprosessistaan
Tämän tutkimuksen tarkoituksena on kuvata henkirikosten uhrien sisarusten suruprosessia Suomessa. Tavoitteena on tuottaa tietoa, jonka avulla voidaan ymmärtää paremmin henkirikosten uhrien sisarusten suruprosessia ja ottaa heidän tarpeensa huomioon yhteiskunnassamme. Aineisto kerättiin sähköisen kyselylomakkeen ja haastattelujen avulla. Tutkimukseen osallistui 18 henkirikosuhrin sisarusta. Aineisto analysoitiin induktiivisella sisällönanalyysilla. Henkirikosten uhrien sisarusten suruprosessiin liittyi kokonaisvaltaisen surun kokemista, suremista ja suremisen välttämistä, toipumisyrityksiä, menetyksen seurauksien kokemista ja sopeutumista. Sisarusten kokonaisvaltaiseen suruun sisältyi psyykkisen ja fyysisen hyvinvoinnin sekä sosiaalisten suhteiden murentumista ja perusturvallisuuden tunteen särkymistä. Suremiseen ja surun välttämiseen liittyi tunteiden kokemista ja tunteiden tukahduttamista. Toipumisyrityksiä olivat elämän suorittaminen, sosiaalisiin suhteisiin tukeutuminen, toiminnallisten keinojen hyödyntäminen sekä tapahtuneen käsitteleminen ja tukahduttaminen. Menetyksen seurauksiin liittyi toisista huolen kantamista, asioista kuormittumista sekä yhteiskunnan ja muiden ihmisten aiheuttaman lisätaakan kantamista. Sisarusten sopeutuminen näkyi uuden suunnan ottamisena ja hyväksymisenä. Henkirikoksen uhrin sisaruksen suruprosessi on monivaiheinen ja intensiivinen. Sisarusten suru tulee oikeuttaa ja heille tulee tarjota moniammatillista tukea sisaruksensa henkirikoskuoleman jälkeen.
Terveyspedagoginen tutkimus terveysalan koulutuksen perustana
Terveydenhuollon kehittämisen maisteriohjelma – Muutoksen aika ja tulevaisuuden tekijät
Sote-henkilöstön työstä palautuminen – avovastausten analysointi luonnollisen kielen käsittelyjärjestelmällä
Henkilöstökyselyn avoimilla vastauksilla voidaan kerätä arvokasta tietoa työntekijöiden työstä palautumisesta, mutta tulosten analysointi on työlästä. Tässä tutkimuksessa selvitettiin sote-työntekijöiden työstä palautumisen keinoja, ja arvioitiin, kuinka hyvin luonnollisen kielen käsittelyjärjestelmä voi auttaa palautumista koskevien avovastausten analysoinnissa. Tutkimuksen aineistona käytettiin 1559 sote-työntekijän palautumistaan koskevaa avointa vastausta Työterveyslaitoksen toteuttamassa työhyvinvointikyselyssä vuonna 2021. Vastausten analysoinnissa hyödynnettiin luonnollisen kielen käsittelyjärjestelmiä: klusterointialgoritmia, joka perustui tekstien semantiikkaa tulkitsevaan SBERT-kielimalliin sekä ChatGPT-työkalua, joka tiivisti luokkien sisällöt. Tulosten validoimiseksi niitä verrattiin kahden tutkijan tekemään aineistolähtöiseen sisällönanalyysiin. Sekä klusterointialgoritmi että tutkijat jakoivat vastaukset seitsemään klusteriin niiden sisällön perusteella. Luokat jakautuivat työaikaisiin ja vapaa-ajalla tapahtuviin keinoihin. Klusterointialgoritmi löysi vastaavia palautumisen teemoja. Algoritmin ja tutkijoiden välillä oli kuitenkin suuria eroja vastausten luokittelussa (Cohenin kappa=0,232; 95 % luottamusväli 0,199–0,265). Tulokset osoittivat, että palautuminen vaatii riittäviä resursseja, töiden hyvää organisointia sekä yhteisöllisyyttä työpaikalla. Tutkimus osoitti myös, että luonnollisen kielen käsittelyjärjestelmät voivat auttaa avointen vastausten nopeassa analysoinnissa, mutta aineiston tarkempaan analysointiin tarvitaan edelleen tutkijoita.
Luonnollisen kielen käsittelyjärjestelmät
Opiskelijaohjausverkkokoulutuksen vaikutus terveydenhuollon ammattilaisten opiskelijaohjausosaamiseen – kvasikokeellinen interventiotutkimus
Terveysalan opiskelijoiden ammattitaitoa edistävien harjoittelujen ohjaus on keskeinen osa terveysalan ammattilaisten työtä. Tämä edellyttää ohjaajalta erityisosaamista, joka ei sisälly terveysalan tutkintojen osaamisvaatimuksiin. Opiskelijaohjauksen tueksi terveydenhuollon ammattilaiset tarvitsevat koulutusta. Tutkimuksen tarkoituksena oli arvioida verkkokoulutuksena toteutetun opiskelijaohjauskoulutuksen vaikutusta terveydenhuollon ammattilaisten opiskelijaohjausosaamiseen sekä kuvailla terveydenhuollon ammattilaisten tyytyväisyyttä ja kokemuksia opiskelijaohjausverkkokoulutuksen toteutuksesta. Verkkokoulutuksena järjestetty opiskelijaohjauskoulutus pohjautui eurooppalaiseen opiskelijaohjaajien osaamismalliin ja konstruktivistiseen oppimisteoriaan. Kvasikokeellisen interventiotutkimuksen vaikuttavuutta arvioitiin ennen-jälkeen-tutkimusasetelmalla. Tutkimusjoukko muodostui opiskelijaohjausverkkokoulutuksen suorittaneista terveydenhuollon ammattilaisista (n=56). Opiskelijaohjausosaamista arvioitiin Opiskelijaohjausosaaminen (MCI)- ja Kulttuurinen osaaminen opiskelijaohjauksessa (MCCI)-mittareilla. Aineisto analysoitiin tilastollisilla menetelmillä ja avoimet kysymykset narratiivisella analyysimenetelmällä. Terveydenhuollon ammattilaisten yleinen opiskelijaohjausosaaminen vahvistui tilastollisesti merkitsevästi jokaisella osaamisalueella: käytännöt työyksikössä, ohjaajan ominaisuudet, ohjaajan motivaatio, ohjauksen tavoitteellisuus, reflektiivinen ohjauskeskustelu, opiskelijalähtöinen arviointi ja kehittävä palaute. Kulttuurinen osaaminen opiskelijaohjauksessa kasvoi tilastollisesti merkitsevästi kulttuurisen vuorovaikutuksen ja turvallisuuden sekä kulttuuristen taitojen osaamisalueilla. Terveydenhuollon ammattilaisten opiskelijaohjausosaamista voidaan vahvistaa itsenäisesti suoritettavan verkkokoulutuksen avulla. Opiskelijaohjauskoulutukseen osallistuminen tulisi mahdollistaa kaikille terveydenhuollon ammattilaisille. Verkkokoulutustoteutus voi edistää koulutukseen osallistumisen mahdollisuuksia.
Tieteenfilosofisten opintojen merkitys hoitotieteen koulutuksessa
Tieteenfilosofia on toiminut tieteenalasta riippumatta yliopistokoulutuksessa perustana tiedon ja totuuden etsimiselle. Sen on nähty johtavan tieteellisen ymmärryksen, kriittisen ajattelun ja tutkimustoimintaan liittyvän osaamisen vahvistumiseen. Kansainvälisesti on kuitenkin herännyt huoli hoitotieteen opintojen tieteenfilosofisen perustan heikkenemisestä. Tämän scoping-katsauksen tarkoituksena oli kuvata merkityksiä, joita tieteenfilosofisille opinnoille hoitotieteen koulutuksen yhteydessä on hoitotieteellisessä kirjallisuudessa annettu. Haku toteutettiin huhtikuussa 2023 ja täydennyshaku toukokuussa 2024 CINAHL, PubMed, Scopus ja ERIC-tietokantoihin, joka tuottivat yhteensä 2443 viitettä. Valintaprosessin jälkeen aineiston muodosti 19 julkaisua. Narratiivisen analyysin tuloksena tunnistettiin kolme keskeistä teemaa: akateeminen kulttuuri, identiteetti ja koulutus, tieteenalan perusteet ja olemassaolon oikeutus sekä erityistieteen arvot ja velvollisuudet. Kuvatut merkitykset ilmaisivat tieteenfilosofisiin opintoihin liitettyjä ominaisuuksia, uskomuksia tai oletuksia tieteellisen osaamisen muodostumisessa, akateemisten ja hoitotieteellisten geneeristen taitojen kehittymisessä sekä tieteenalakohtaisen asiantuntemuksen vahvistumisessa. Katsaus kartoittaa tieteenfilosofian merkitystä osana hoitotieteen koulutusta ja akateemisen asiantuntijuuden muodostumista sekä edistää keskustelua filosofisen tutkimuksen oikeutetusta paikasta tieteenalan tiedon kehittämisessä. Tuloksia voidaan hyödyntää hoitotieteellisen perus- ja jatkokoulutuksen arvioinnissa ja kehittämisessä.
Hoitotieteen sekä sosiaali- ja terveysjohtamisen tutkimuskeskus Pohjois-Savon hyvinvointialueella - tutkimuksesta laatua hoitotyöhön, kuntoutukseen ja palveluihin
Sairaanhoitajien koulutussäätiö – hoitotieteen tutkimuksen tukija
Hoitotieteellinen tutkimus hyvinvointialueiden toiminnan tukena
Hoitotyön johtajien kokemuksia roolistaan ja valmiuksistaan digitaalisten palveluiden ja järjestelmien käyttönotossa perusterveydenhuollossa
Sosiaali- ja terveydenhuollon digitalisaatio tarjoaa asiakkaille ja potilaille uudenlaisia palvelukanavia, muuttaen samalla alan ammattilaisten ja johtajien toimintaa ja toimintatapoja. Tutkimuksen tarkoituksena oli kuvata yhden suomalaisen sairaanhoitopiirin perusterveydenhuollon hoitotyön johtajien kokemuksia valmiuksistaan ja rooleistaan digitaalisten palveluiden ja järjestelmien käyttöönotossa. Aineisto koostui hoitotyön johtajien (n=12) teemahaastatteluista, jotka toteutettiin heinä-marraskuussa 2022. Aineisto analysoitiin induktiivisella sisällönanalyysillä. Tulokset osoittavat hoitotyön johtajien kokevan tarvitsevansa digitaalisten palveluiden ja järjestelmien käyttöönotossa henkilökohtaisten valmiuksien lisäksi muutosjohtamisen, operatiivisen sekä yhteistyön johtamisen hallintaa. Hoitotyön johtajat kokivat henkilöstön tukijan ja informaation välittäjän roolinsa keskeisenä käyttöönottoprosesseissa. Käyttöönottoprosessin hallinnan roolit vaihtelivat varautujasta ja koordinaattorista osaamisen varmistamiseen ja arviointiin. Hoitotyön johtajilla on keskeinen rooli organisaatioiden monitahoisissa digitaalisten palveluiden ja järjestelmien käyttöönottoprosesseissa, johon liittyvät valmiudet tulee huomioida sekä organisaatioissa että johtamiskoulutuksessa. Yhteistyö eri toimijoiden välillä edellyttää hoitotyön johtajilta kokonaisuuden hahmottamista ja koordinointia erilaiset intressit huomioiden. Digitalisaatioon kohdistuvia myönteisiä asenteita, samoin kuin hoitotyön johtajan henkilökohtaisia valmiuksia tukemalla voidaan edesauttaa digitalisaation käyttöönottoa terveydenhuollossa.
Saattohoitopassi tukee vanhuspalveluiden ammattilaisia elämän loppuvaiheen hoidossa
Vanhuspalveluissa on tunnistettuja puutteita elämän loppuvaiheen hoidon osaamisessa. Terveyden ja hyvinvoinnin laitoksen (THL) Saattohoitopassi on palliatiivisen hoidon kansallisten suositusten mukainen täydennyskoulutusverkkokurssi, joka on tehty erityisesti vanhuspalveluissa työskentelevien perusosaamisen kehittämiseen. Tutkimuksen tarkoituksena oli kuvata Saattohoitopassin suorittaneiden vanhuspalveluiden työntekijöiden näkemyksiä kurssin vaikutuksista omaan osaamiseen sekä esihenkilöiden arvioita kurssin vaikutuksista yksiköiden toimintaan. Tutkimus toteutettiin sähköisenä kyselynä (n=1945). Vanhuspalveluiden työntekijät vastasivat väittämiin, joissa he arvioivat kurssin vaikutuksia osaamiseensa ja esihenkilöt arvioivat koulutuksen merkitystä yksiköilleen. Tulosten perusteella vanhuspalveluissa osataan aiempaa paremmin tunnistaa ja hoitaa elämän loppuvaiheeseen liittyviä oireita sekä tunnistaa lähestyvä kuolema. Läheisten kohtaaminen on entistä helpompaa ja heidät huomioidaan aiempaa paremmin. Ennakoivia hoitosuunnitelmia tehdään yksiköissä aiempaa enemmän. Enemmistö työntekijöistä arvioi kurssin helpottaneen työtään. Lähes kaikki esihenkilöt katsoivat, että koulutuksesta oli hyötyä yksikön toiminnalle. Saattohoitopassi on lisännyt elämän loppuvaiheen hoidon osaamista ja siten saattanut auttaa ammattilaisia tarjoamaan laadukkaampaa hoitoa. Koulutusta voidaan suositella kaikille vanhuspalveluissa työskenteleville, erityisesti lähihoitajille ja opiskelijoille.
Nuorten kehonkuvan ja syömiskäyttäytymisen muutokset ja yhteys mielenterveyteen 20 vuoden aikana
Tausta: Kehonkuvalla on keskeinen merkitys nuoren hyvinvoinnille. Ongelmat kehonkuvassa ja syömisessä voivat jatkua aikuisuuteen, heikentäen toimintakykyä sekä elämänlaatua ollen yhteydessä myös masennus- ja ahdistusoireisiin. Tässä tutkimuksessa kuvataan ajallisia muutoksia nuorten kehonkuvan ja syömisen ongelmissa sekä näiden yhteyttä mielenterveyden oireisiin. Menetelmät: Time-trend kyselytutkimus toteutettiin 13-16-vuotiaille suomalaisnuorille (N=6660) vuosina 1998, 2008, 2014, ja 2018. Kehonkuvan ja syömisen ongelmia arvioitiin ”Body Image and Eating Distress” -kyselyllä ja mielenterveyttä ”Vahvuudet ja vaikeudet” -kyselyllä. Tulokset: Eniten oireilevien tyttöjen määrä väheni (1998: 20% vs. 2018: 13%). Tyytymättömyys omaan kehoon (79% vs. 58%), laihduttaminen (40% vs. 23%) ja pelko lihomisesta (64% vs. 57%) väheni tytöillä. Nuorilla, joilla oli eniten kehonkuvan ja syömisen ongelmia, oli myös enemmän mielenterveyden oireita (tytöt OR 1.32, 95% CI 1.23-1.41; pojat: OR 1.35, 95% CI 1.18-1.54). Päätelmät: Tyttöjen kehonkuvassa on nähtävissä paranemista viimeisen 20 vuoden aikana, mutta ongelmat ovat silti yleisiä ja tyypillisempiä kuin pojilla. Kehonkuvan ja syömisen ongelmien yhteys mielenterveyden oireisiin vahvistaa...
Minäpystyvyyttä tukevan digitaalisen peli- intervention vaikuttavuus varhaisnuorten tupakoimattomuuden edistämisessä
Tutkimuksen tarkoituksena oli arvioida kehitetyn minäpystyvyyttä tukevan digitaalisen peli-intervention vaikuttavuutta varhaisnuorilla peruskoulun 4.–6. luokilla. Tässä ryvästetyssä satunnaistetussa kontrolloidussa tutkimuksessa aineisto kerättiin 15 peruskoulusta. Tutkimukseen osallistuvat varhaisnuoret (n = 781) jaettiin satunnaisesti koe- ja verrokkiryhmiin. Aineisto kerättiin kyselylomakkeilla, joissa kartoitettiin varhaisnuorten tupakasta kieltäytymiseen liittyvää minäpystyvyyttä ja sen lähteitä sekä motivaatiota olla käyttämättä tupakkaa ja nuuskaa kolmena mittausajankohtana: ennen interventiota, intervention jälkeen ja kolmen kuukauden seurantapisteessä. Aineisto analysoitiin tilastollisilla analyysimenetelmillä käyttäen lineaarista sekamallia. Kun koeryhmän tuloksia verrattiin verrokkiryhmän tuloksiin, koeryhmällä havaittiin myönteisiä muutoksia tupakasta ja nuuskasta kieltäytymiseen liittyvän minäpystyvyyden lähteissä intervention jälkeen, ja nuuskasta kieltäytymisen osalta kolmen kuukauden seurannassa. Lisäksi kolmen kuukauden seurannassa 12-vuotiaiden osalta koeryhmällä havaittiin myönteisiä muutoksia tupakasta kieltäytymiseen liittyvässä minäpystyvyydessä verrattuna verrokkiryhmään. Vastaavia muutoksia havaittiin myös varhaisnuorilla, joilla oli tupakoiva kaveri tai tupakoiva vanhempi. Tutkimuksessa saatiin lupaavia tuloksia digitaalisen peli-intervention käytöstä varhaisnuorten tupakasta kieltäytymiseen liittyvän minäpystyvyyden tukemisessa ja siten tupakka- ja nikotiinituotteiden ennaltaehkäisyssä. Tulokset tukevat intervention käyttöönottoa kouluissa.
”Vaikka sais leikkii” – Lasten näkökulmia neuvolan hoitotyöhön
Lapsella on oikeus osallistua terveyteensä liittyvään päätöksentekoon ja olla aktiivinen toimija terveydenhuoltopalveluissa, kuten lastenneuvolassa. Hoitotyön kohtaamisessa saavutettu osallisuuden kokemus voi edistää lapsen hyvinvointia, auttaa terveydenhoitajaa tunnistamaan lapsen tarpeet sekä vähentää neuvolaan liittyviä pelkoja. Tämän kuvailevan tutkimuksen tarkoituksena oli tunnistaa lasten positiivisia ja negatiivisia kokemuksia neuvolasta sekä kuvata kehitysehdotuksia neuvolan hoitotyöhön liittyen. Lasten näkökulmia kartoitettiin osallisuutta tukevalla monimenetelmällisellä tutkimuksella lapsinäkökulmaisessa viitekehyksessä. Aineiston tuottamisen menetelminä käytettiin tutkijalähtöistä roolileikkiä sekä virikkeellisiä haastatteluja, jotka sisälsivät sadutusta, piirtämistä, maalaamista ja roolileikkivideoiden katselua. Vanhemmilta pyydettiin tulkintoja oman lapsen aineistoon liittyen. Yhteensä 11 lasta ja heidän 12 vanhempaansa osallistuivat tutkimukseen. Aineisto analysoitiin monimenetelmällisesti käyttäen sisällönanalyysia, semioottista analyysia ja tutkijatriangulaatiota. Lapset kuvasivat neuvolassa positiiviseksi leluja, leikkimistä ja palkitsemista. Negatiiviseksi lapset kokivat rokottamisen, sairaalamaisen ympäristön sekä aikuisten lasta rajaavan toiminnan. Lapset toivoivat neuvolaan enemmän mahdollisuuksia leikkiä ja liikkua sekä värikkäämpää hoitoympäristöä. Lasten myönteisten hoitokokemusten ja osallisuuden tukemiseksi neuvolassa on kiinnitettävä huomiota lapselle luontaisen toiminnan sallimiseen sekä muokattava hoitoympäristöä...
Imeväis- ja lapsikuolleisuus lastenneuvolan diskurssina suomalaisissa sanomalehdissä – diskurssihistoriallinen näkökulma
Lastenneuvolat ovat palvelleet lapsia ja perheitä jo sadan vuoden ajan. Tutkimuksen tarkoituksena oli kuvata lastenneuvolatyötä ja sen merkityksen rakentumista suomalaisissa sanomalehdissä. Tässä artikkelissa kuvataan imeväis- ja lapsikuolleisuuden diskurssia. Aineisto muodostui vuosina 1922–2022 julkaistuista sanomalehtiartikkeleista (n=227), jotka kerättiin Kansalliskirjaston digitaalisesta aineistokokoelmasta. Aineisto analysoitiin diskurssihistoriallista lähestymistapaa (DHA) mukaillen. Imeväis- ja lapsikuolleisuuden vähentäminen on ollut keskeinen lastenneuvolan diskurssi, joka on esiintynyt sanomalehdissä lastenneuvolan satavuotisen historian ajan. Erityisesti diskurssi painottui 1920- ja 1930-luvuilla ja sen avulla kuvattiin ja perusteltiin lastenneuvolan toimintaa ja sen tuloksellisuutta paikallisesti, valtakunnallisesti ja kansainvälisesti. Kuolleisuuden vähentäminen oli ajalle ominaista kansallista eetosta ja sitä pidettiin keskeisenä yhteiskunnan kehittymisen indikaattorina. Diskurssi on säilynyt lastenneuvolan uutisoinnissa nykypäivään saakka, ja siitä on muodostunut osa Suomen ja suomalaisuuden kansallista kertomusta. Imeväis- ja lapsikuolleisuuden vähentämisestä on muodostunut Suomen kehittymistä ja edistyksellisyyttä kuvaava esimerkki. Sanomalehtiä analysoimalla voidaan tuottaa tietoa lastenneuvolan historiallisesta, kulttuurisesta ja sosiaalisesta merkityksestä eri aikoina ja siten lisätä ymmärrystä lastenneuvolasta ja sen merkityksestä yhteiskunnassa.
Tutkimustiedon käytön valmiudet, toteutuminen ja sitä edistävät tekijät hoitohenkilökunnan näkökulmasta
Näyttöön perustuvan hoitotyön ytimessä on tutkimustiedon käyttö, joka sisältää tutkimustiedon tarpeen tunnistamisen, hankinnan, lukemisen, arvioinnin ja käyttöönoton. Tämän tutkimuksen tarkoituksena on kuvata hoitohenkilökunnan tutkimustiedon käytön valmiuksia, sen toteutumista ja tunnistaa tutkimustiedon käyttöä edistäviä tekijöitä. Tutkimus toteutettiin poikkileikkauskyselynä. Aineisto kerättiin kesä-heinäkuussa 2021 yhden yliopistollisen sairaalan erityisvastuualueen ja yhden kaupungin terveyspalveluiden hoitohenkilökunnalta (N=10 699). Kyselyyn vastasi 714 henkilöä (vastausprosentti 6,7 %). Aineisto analysoitiin kuvailevin tilastollisin menetelmin ja induktiivisella sisällönanalyysilla. Tutkimustiedon käytön valmiuksia tarkasteltaessa suhtautuminen tutkimustiedon käyttöön oli melko myönteistä ja henkilökohtaiset valmiudet tutkimustiedon käyttöön arvioitiin keskivertaista paremmiksi. Suurin osa tutkittavista koki tutkimustiedon käytön kuuluvan työnkuvaansa, mutta sille varattu aika arvioitiin vähäiseksi. Tutkittavista 372 vastasi tutkimustiedon käyttöä edistäviä tekijöitä kartoittaneeseen avoimeen kysymykseen mainiten yhteensä 1025 tekijää. Näistä tunnistettiin seitsemän yläluokkaa: Toimenpiteet, Voimavarat, Organisaatiokulttuuri ja arvot, Tutkimukseen liittyvät tekijät, Organisaation toiminta, Tuki ja Tutkimustiedon käytön osaaminen. Näyttöön perustuvan toiminnan edistämiseksi tulevaisuudessa tulee vahvistaa tutkimustiedon käyttöä. Tämä vaatii hoitohenkilökunnan, johtajien, kouluttajien ja tutkijoiden systemaattista yhteistyötä.
Näyttöön perustuvan hoitotyön toteutumisen arviointi - mittarin kehittäminen ja kansallinen kysely
Näyttöön perustuvan hoitotyön (NPH) kehittämistarpeiden tunnistaminen edellyttää luotettavaa mittaria. Tutkimuksen tarkoituksena oli kehittää mittari NPH:n ja sen tukirakenteiden arvioimiseksi (NPHTot-mittari), kuvata NPH:n toteutumista hoitotyöntekijöiden arvioimana sekä validoida NPHTot-hoitotyöntekijät -mittariversio hoitotyöntekijöiltä kerätyn aineiston perusteella. Mittarin kehittäminen eteni seuraavasti: 1) teoreettisen viitekehyksen määrittäminen, 2) sisällön validointi ja 3) pilotointi. Mittaria hyödynnettiin vuonna 2021 toteutetussa kansallisessa kyselyssä. NPHTot-hoitotyöntekijät -mittariversion psykometrinen testaus sisälsi sisäisen johdonmukaisuuden (Omega, item-analyysi), rakenteellisen validiteetin (konfirmatorinen faktorianalyysi) sekä herkkyyden (t-testi) tarkastelun. NPHTot-mittarista laadittiin kolme versiota, jotka ovat suunnattu 1) hoitotyöntekijöille, 2) hoitotyön johtajille ja 3) asiantuntijoille. Kukin versio koostuu kahdesta osasta: A) yksilötason tekijöistä ja B) organisaatiotason tukirakenteista. Kyselytutkimus osoitti hoitotyöntekijöiden (n = 1289) arvioimana NPH:n tukirakenteissa, kuten näytön levittämisessä, käyttöönotossa ja johtajilta saatavassa tuessa, kehittämistarpeita. NPHTot-hoitotyöntekijät -mittariversion molemmissa osissa todettiin hyvä sisäinen johdonmukaisuus (Omega 0,931 ja 0,966), rakenteellinen validiteetti sekä herkkyys. Analyysin perusteella mittarin rakenteeseen tehtiin tarvittavat muutokset. Kehitetty mittari tarjoaa luotettavan menetelmän arvioida NPH:n tukirakenteita ja kehittämistarpeita.
Hypoteettinen perehdytysmalli hoitajan ammatillisen pätevyyden kehittymisen tukena
Vastavalmistuneen sairaanhoitajan tulee ensimmäisen työvuotensa aikana löytää paikkansa työyhteisössä ja pätevöityä niin kliinisesti kuin ammatillisestikin työssään. Hän tarvitsee tukea ja ohjausta sekä perehdyttäjältään että koko työyhteisöltä ensimmäisen työvuotensa ajan. Tämän tutkimuksen tarkoituksena oli kuvata perehdytyksen osatekijöitä, joilla voidaan tukea vastavalmistuneen sairaanhoitajan ammatillisen pätevyyden kehittymistä siirtymävaiheen aikana alkaen ensimmäisestä työpäivästä jatkuen ensimmäisen työvuoden loppuun. Tutkimuksen tavoitteena oli kehittää hypoteettinen perehdytysmalli hyvälle perehdytykselle. Tutkimuksen aineistona käytettiin kahden aikaisemmin julkaistun osatutkimusten tuloksia. Ensimmäisen osatutkimuksen aineisto kerättiin perehdyttäjiltä (n=152) ja toisen osatutkimuksen aineisto vastavalmistuneilta sairaanhoitajilta (n=72). Osastutkimusten tuloksista muodostunut aineisto analysoitiin käyttämällä deduktiivis-induktiivista sisällönanalyysia. Sisällönanalyysin päätteeksi saatu aineisto kvantifioitiin. Sisällönanalyysin tuloksena rakentui hypoteettinen perehdytysmalli, jossa perehdyttäjän, työyhteisön ja itse perehdytyksen merkitys korostui muita osatekijöitä vahvimmin. Muut perehdytysmallin osatekijät olivat perehdytysohjelma, lähiesihenkilön rooli, työympäristö ja yhteiskunta. Hypoteettinen perehdytysmalli tarjoaa uudenlaisen lähestymistavan perehdytykseen, jossa perehdyttäjän lisäksi myös työyhteisöllä on tärkeä rooli perehdytyksen onnistuneeksi toteutumiseksi.
Intervention Mapping -menetelmä hoitotyön intervention kehittämisessä
Tämän artikkelin tarkoituksena on kuvata Intervention Mapping -menetelmän käyttöä hoitotyön intervention suunnittelussa käyttäen esimerkkinä suolistosyöpää sairastavien potilaiden omia voimavaroja tukevaa ohjausinterventiota. Menetelmä tarjoaa näyttöön perustuvan ja systemaattisen lähestymistavan hoitotyön kehittämiseen. Se sisältää kuusi vaihetta: intervention tarpeen ja tavoitteen määrittely, tarkoituksen ja tavoiteltavien tulosten määrittely, menetelmien valinta, tuottaminen, käyttöön otto ja arviointi. Vaiheet muodostavat teoriaan ja tutkimustietoon perustuvan suunnitelman intervention toteuttamiseen ja arviointiin. Artikkelissa kuvatun esimerkin perusteella Intervention Mapping -menetelmä on selkeä ja systemaattinen menetelmä näyttöön perustuvan hoitotyön intervention suunnittelun apuna. Intervention suunnittelu ja testaaminen saattaa olla haastava ja pitkä prosessi. Se edellyttää sitoutumista, tieteellistä tarkkuutta ja peräänantamattomuutta interventiotutkimuksen toteuttamiseen. Menetelmän hyödyt näkyvät erityisesti suunnitteluprosessin läpinäkyvyydessä, systemaattisuudessa ja näyttöön perustuvuudessa sekä tuloksellisuudessa. Tutkimuksen aikana opitaan, mitkä strategiat toimivat parhaiten hoitotyön tulosten parantamiseksi.