Kasvatus-lehti on Suomen kasvatustieteellisen seuran julkaisema ja Koulutuksen tutkimuslaitoksen kustantama tieteellinen aikakauskirja.
Suomen kasvatustieteellinen seura The Finnish Educational Research Association
"Me vaan tehään hommia": Hankalat hiljaisuudet ja yhteiskunnallis-poliittisen tietoisuuden kasvattaminen ammatillisessa koulutuksessa
Tarkastelen tässä artikkelissa hiljaisuuksia yhteiskunnallis-poliittisten aiheiden käsittelyssä toisen asteen ammatillisessa koulutuksessa ja sitä, miten ammatillisen koulutuksen rakenteet ja valtasuhteet voivat sekä tukea että estää opiskelijoiden kriittisen yhteiskunnallis-poliittisen tietoisuuden kasvattamista. Aineisto koostui opettajien kyselyvastauksista (N=187) ja opettajien (N=12) fokusryhmäkeskusteluista sekä opiskelijoiden haastatteluista (N=33) vuosilta 2022–2024. Ammatillisissa oppilaitoksissa vähäiselle käsittelylle jäivät erityisesti politisoidut ja arvolatautuneet aiheet, kuten sukupuolen ja seksuaalisuuden moninaisuus, rasismi, maahanmuutto, uskonto, kansainväliset konfliktit ja taloudellinen eriarvoisuus. Opettajat tulkitsivat opiskelijoiden hiljaisuuden toisinaan yksilöön keskittyvänä tiedon tai kiinnostuksen puutteena. Opiskelijat puolestaan liittivät hiljaisuuden ylipäänsä keskustelun vähäisyyteen, pelkoon loukata muita, ryhmädynamiikkaan sekä vaikeuteen löytää sopivaa sanastoa omien kokemustensa ja näkemystensä ilmaisemiseen. Itsenäisiin tehtäviin painottuvan oppimisen nähtiin kaventavan mahdollisuuksia yhteiselle keskustelulle ja vertaisten kohtaamiselle. Tämä rajoittaa ammattiin opiskelevien mahdollisuuksia sanoittaa ja syventää jo olemassa olevaa, kokemuksellista tietoaan ja siten kasvattaa yhteiskunnallis-poliittista tietoisuuttaan. Ammatillisessa koulutuksessa tulisi varata aikaa yhteiselle keskustelulle ja tiedon lisäämiselle yhteiskunnallis-poliittisista aiheista, vahvistaa osallistavia opetusmenetelmiä sekä tukea opettajia poliittisesti kiistanalaisten aiheiden pedagogisessa käsittelyssä.
Copyright (c) 2026 Kirjoittaja/kirjoittajat
Kasvatus 2026 Vol. 57 No. 3 The Finnish Journal of Education
Hankala poliittisuus korkeakouluopiskelijoiden utopioissa: Poliittisen mielikuvituksen rajat, reunaehdot ja raot
Poliittisella mielikuvituksella tarkoitetaan avointa ja kollektiivista prosessia, jossa hahmotellaan sitä, miten maailma ja me itse voisimme olla toisin. Se on merkityksellistä sekä demokraattisen yhteiskunnan ylläpitämisessä että poliittisen toimijuuden muotona. Tässä tutkimuksessa tarkastelemme korkeakouluopiskelijoiden poliittista mielikuvitusta keskittyen erityisesti poliittisuuden hankaluuteen mielikuvittelun prosessissa. Aineisto koostui 86 korkeakouluopiskelijan pienryhmäkeskusteluista, joita analysoimme dialogisen metodologian avulla. Tunnistimme aineistosta rajoja, reunaehtoja ja rakoja, jotka muovasivat opiskelijoiden poliittista mielikuvitusta. Niiden välinen dynamiikka osoitti, ettei poliittisuus ole yksiselitteisesti läsnä tai poissa vaan ilmenee epätasaisesti kollektiivisen mielikuvituksen prosessissa. Poliittinen mielikuvitus näyttäytyi hauraana mutta merkityksellisenä toimijuuden muotona. Se tuli näkyväksi siinä, miten opiskelijat kritisoivat vallitsevia asiaintiloja, muotoilivat vaihtoehtoisia tulevaisuuksia ja asemoivat itsensä uudelleen suhteessa poliittiseen. Pidämme poliittista mielikuvitusta keskeisenä korkeakouluopiskelijoiden arjen poliittisen toimijuuden muotona ja keinona vahvistaa korkeakoulutuksen demokraattista roolia. Tuloksemme korostavat poliittisen mielikuvituksen opettamisen merkitystä korkeakoulukontekstissa sekä monimenetelmäisten lähestymistapojen tarvetta sen kirvoittamiseksi.
Parjattuja oppikirjoja kaivataan taas kouluihin
Politiikkaa ilman mielipiteitä – koulun hiljainen valta
Hankalat poliittiset tunteet koulun demokratiakasvatuksessa: Erityistarkastelussa opettajat
Tunteet ovat erottamaton osa yhteiskunnallista ja poliittista elämää. Tämä tunteiden ja politiikan yhteys näkyy myös koulussa, jossa käsitellään yhteiskunnallisia aiheita, keskustellaan politiikasta ja kasvatetaan aktiivisia kansalaisia. Tässä artikkelissa tarkastelen poliittisia tunteita suomalaisten koulujen demokratiakasvatuksen käytännöissä. Kysyn, millaisia poliittisiin tunteisiin kytkeytyviä jännitteitä ja hankaluuksia tulee esille, kun huomion kohteeksi otetaan opettajien näkökulma poliittisten tunteiden merkitykseen ja ilmenemiseen koulussa. Artikkelin tutkimusaineisto koostui etnografisesta havainnointiaineistosta suomalaisissa kouluissa perusopetuksessa ja toisella asteella yhteiskunnallisen opetuksen yhteydessä sekä opettajien ja oppilaiden haastatteluista. Keskityin analyysissa erityisesti opettajien näkökulmaan. Tulokset osoittivat, kuinka tutkimukseen osallistuneet opettajat yhtäältä pitivät tunteita oleellisena osana ihmisenä olemista ja poliittista elämää, mutta toisaalta tasapainoilivat työssään poliittisten tunteiden tuottamien jännitteiden kanssa. Nämä jännitteet kytkeytyivät jaettujen tunteiden potentiaaliseen ulossulkevuuteen, vaikeuteen aktivoida sekä herättää keskustelua ja intohimoja oppitunneilla, tunteiden hankalaan henkilökohtaisuuteen ja yllättäviin, voimakkaita tunteita herättäviin tilanteisiin. Opettajat tarvitsevat lisää tukea perustavanlaatuisten poliittisten konfliktien käsittelyyn sekä poliittisten tunteiden kohtaamiseen oppilaiden kanssa. Tutkimus täydentää aiempaa poliittisia tunteita koulujen demokratiakasvatuksessa käsittelevää tutkimusta tarkastelemalla empiirisesti opettajien näkökulmia poliittisiin tunteisiin koulussa ja kiinnittämällä huomiota koulujen poliittis-affektiivisiin ilmapiireihin.
Opettajien alueellisesti eriytyneet poliittiset ja kulttuuriset orientaatiot
Tässä artikkelissa tarkastelemme opettajien poliittisia ja kulttuurisia orientaatioita Suomessa kansallisesti kattavaan otokseen perustuvan kyselyaineiston (N=2227) avulla. Lähestymme poliittisia orientaatioita vasemmisto–oikeisto- ja konservatiivi–liberaali-ulottuvuuksien kautta. Kulttuuriset orientaatiot puolestaan muodostuvat kulttuuristen ja liikunnallisten käytänteiden kokonaisuuksista kuvaten opettajien vapaa-aikaa. Analysoimme K-means-klusterianalyysillä sekä multinomiaalisella regressioanalyysillä, millaiset taustatekijät ovat yhteydessä opettajien poliittisiin orientaatioihin ja minkälaisia yhteyksiä kulttuurisilla orientaatioilla on poliittisiin. Tulokset osoittivat päiväkotien ja koulujen opettajien eriytyneen poliittisesti jossain määrin, mitä selittivät opettajien työskentelyalue ja ikäryhmä. Lisäksi opettajien kulttuuriset orientaatiot olivat yhteydessä heidän poliittisten orientaatioidensa eriytymiseen. Vasemmisto-liberaalissa ryhmässä oli etenkin nuoria, kaupungeissa työskenteleviä opettajia, jotka suosivat korkeaa ja modernia kulttuuria; maaseuduille keskittyneet vasemmisto-konservatiivisen ryhmän opettajat eivät kuluttaneet vastaavia kulttuurin muotoja. Pohjois-Suomessa ja Lapissa, Länsi- sekä Etelä-Suomessa oikeisto-konservatiivisen ryhmän opettajat eivät kuluttaneet sen paremmin modernia kuin populaariakaan kulttuuria. Liikuntaharrastaminen ei erotellut opettajien poliittisia orientaatioita aiemman kotimaisen tutkimuksen perusteella oletettavilla tavoilla. Opettajien poliittiset ja kulttuuriset orientaatiot ovat tutkimuksemme mukaan eriytyneitä alueellisesti, millä voi olla merkityksensä tarkasteltaessa opetussuunnitelman tulkintaa ja täytäntöönpanoa erilaisilla alueilla.
Koulupolitiikka ja -hallinto ovat vieraantuneet luokkahuonetodellisuudesta
Sanna Ryynänen, yliopistonlehtori Itä-Suomen yliopistosta
Pottukiista, huppuhippa ja hiljaisuus ‒ nuorten puhujuus hankalana poliittisuutena koulussa
Tämän teoreettis-filosofisen artikkelin tavoitteena on tehdä näkyväksi, kuinka nuoret ovat koulussa poliittisia yli heille tarjottujen mahdollisuuksien ja kuinka tämä on hankalaa poliittisuutta. Ajattelemme Jacques Rancièren tasa-arvon filosofian sekä feministisen poststrukturalismin kanssa. Näiden pohjalta väitämme, että koulussa oppilaille tehdään puhujan paikkojen sijaan puhumaan oppijan paikkoja, joihin heidän on sovittava tullakseen ymmärrettäviksi subjekteiksi koulussa. Havainnollistamme oppilaan puhujuutta esittämällä kolme aiempien hankkeidemme aineistoista nousevaa tapausta: pottukiista, huppuhippa ja hiljaisuus. Tarkastelemme esimerkkien kautta, kuinka nuoret hankalan poliittisuuden myötä ilmestyvät kouluun uusina subjekteina. Teorian ja empirian vuoropuhelun kautta pohdimme, miltä näyttää, jos nuori itse ottaakin oman yhdenvertaisen puhujan paikkansa toimintansa lähtökohdaksi. Uuden subjektin ilmestyminen on väistämättä murtuma koulun vakiintuneessa järjestyksessä. Hankalan poliittisuuden tarkasteleminen tekee näkyväksi lasten ja nuorten osallistumista poliittisesti koulussa yli heille tarjottujen mahdollisuuksien; yhdenvertaista poliittista aktiivisuutta on olemassa riippumatta siitä, kuinka sitä koulussa tuetaan.
Kamppailujen kenttä vai tyyni suojasatama? Koulun ja poliittisuuden hankala suhde
Koulu on julkisena instituutiona väistämättä sekä politiikkatoimien että julkisen poliittisen keskustelun ja kiistelyn kohde. Samalla koulu kasvattaa uusia sukupolvia, joiden tulisi voida vapaasti rakentaa oma poliittinen tulevaisuutensa. Kouluopetuksen tulee siksi olla poliittisesti sitouttamatonta. Peruskoulun arvopohjaan kytkeytyvät aiheet politisoituvat kuitenkin yhteiskunnassamme aika ajoin, jolloin ne politisoituvat myös koulun suhteen. Keskeisiksi kysymyksiksi niin julkisissa kuin yhteiskuntafilosofissa keskusteluissa nousevat tällöin koulun suhde poliittisuuteen sekä toiveet koulun poliittisesta neutraalisuudesta ja lasten suojelemisesta poliittisuudelta. Tässä artikkelissa käsittelen koulun hankalaa suhdetta ihmisyhteisöjä väistämättä muokkaavaan poliittisuuteen Hannah Arendtin, John Rawlsin, sekä Chantal Mouffen ja Ernesto Laclaun yhteiskuntafilosofisten teorioiden kautta. Argumentoin, että lapsia ja nuoria ei tule välineellistää poliittisten päämäärien saavuttamiseksi ja että koulua tulee suojella sekä poliittisuudelta että politiikalta. Arvoneutraali koulu ei ole mahdollinen, mutta koulun normatiivinen tehtävä on ensisijaisesti eettinen eikä poliittinen. Tämä eettinen tehtävä asettaa rajoituksia koulun poliittisuudelle.
Hankala poliittisuus koulussa ja koulutuksessa
Kuudesluokkalaisten motivaatio, osaaminen ja hyvinvointi sekä kokemukset luokan oppimisilmapiiristä painotetun ja yleisopetuksen luokilla
Motivaatio kehittyy vuorovaikutuksessa ympäristön kanssa, ja luokan ilmapiiri voi vaikuttaa oppimistavoitteisiin, akateemiseen suoriutumiseen ja hyvinvointiin. Suomessa painotettu opetus kokoaa koulussa hyvin menestyviä oppilaita samoille luokille, minkä on uskottu tukevan motivaatiota. Hyödynsimme henkilösuuntautunutta lähestymistapaa tutkiessamme kuudesluokkalaisten (N=951) motivaatiota ja heidän kokemuksiaan luokkansa oppimisilmapiiristä sekä yleisopetuksessa että painotetussa opetuksessa. Selvitimme, minkälaisia motivaatio- ja oppimisilmapiiriprofiileja löytyy, ja tarkastelimme eri profiileihin kuuluvien oppilaiden välisiä eroja suhteessa osaamiseen, hyvinvointiin ja luokkatyyppiin (painotettu ja yleisopetus). Aineiston analysoimme latentilla profiilianalyysilla ja profiilien välisiä eroja tutkimme BCH- ja R3STEP-menetelmillä. Tunnistimme viisi motivaatioprofiilia, jotka vaihtelivat oppimissuuntautuneista välttämissuuntautuneisiin. Oppimis- ja menestysorientoituneet oppilaat suoriutuivat paremmin ja kokivat enemmän kouluintoa ja vähemmän uupumusta kuin muut. Oppimisilmapiirin analyysi tuotti kaksi profiilia, kannustava ja epävarmuutta tuottava ilmapiiri, joissa opettaja-oppilassuhteella oli keskeinen rooli. Painotetussa opetuksessa oppilaat olivat yleisopetuksessa opiskelevia useammin oppimissuuntautuneita ja arvioivat ilmapiirinsä kannustavaksi. Tulokset korostavat motivaation ja luokkaympäristön merkitystä koulumenestykselle ja hyvinvoinnille.
Opettajat Suomessa: Opettajakunnan eriytyminen ja kelpoisuuden merkitys työssä
Tässä artikkelissa tarkastellaan, keitä Suomen varhaiskasvatuksen, perusopetuksen ja lukioiden opettajat ovat ja millaisilla alueilla he työskentelevät. Analyysin kohteena ovat opettajien taustat ja se, eriytyvätkö kelpoiset ja ei-kelpoiset opettajat alueellisesti sekä millaisen roolin opettajana työskentelevät antavat opettajankoulutukselle ja muodolliselle kelpoisuudelle opettajan työssä. Aineistona käytettiin kansallisesti edustavaa kyselyä (N=2795), johon olivat vastanneet kelpoiset ja ei-kelpoiset opettajan ammatissa vuonna 2019 työskennelleet henkilöt eri puolilla Suomea. Tulokset osoittivat opettajana työskentelevien joukon olevan varsin yhdenmukainen sekä sukupuoleltaan että etniseltä taustaltaan. Kelpoisten opettajien osuus eriytyi ammattiryhmittäin ja osin alueellisesti. Erityisesti varhaiskasvatuksen opettajat pitivät kollegoiden kelpoisuutta erittäin tärkeänä asiana työssään. Kelpoisten ja ei-kelpoisten opettajien vastaukset opettajankoulutuksen hyödyistä ja oletetuista hyödyistä erosivat erityisesti kodin ja koulun yhteistyössä sekä oppilashuollon ja oppimisen tuen asioissa. Kaikissa näissä ei-kelpoisena opettajana työskentelevät olettivat opettajankoulutuksen tarjoavan enemmän hyötyä kuin mitä kelpoiset opettajat kokivat saaneensa opinnoistaan. Artikkeli osallistuu tieteelliseen keskusteluun opettajuuden eriytymisestä, jota on toistaiseksi käsitelty vain vähän niin koulutuspoliittisena kuin opettajankoulutukseen liittyvänäkin kysymyksenä Suomessa.
Kohti merkityksellisyyskasvatusta: Elämän merkityksellisyyden tukeminen lasten ja nuorten kasvatuksessa
Monien kasvatusajattelijoiden mukaan yhteiskunnallisen kasvatuksen tulisi vahvemmin tukea lapsia ja nuoria merkityksellisen elämän rakentamisessa. Tässä artikkelissa esittelemme merkityksellisyyskasvatuksen käsitteen ja tuomme viimeaikaisen psykologisen ja filosofisen merkityksellisyystutkimuksen näkökulmia osaksi aiheesta käytävää suomalaista kasvatuskeskustelua. Psykologiassa koetun eli subjektiivisen merkityksellisyyden on katsottu muodostuvan arvoisuudesta tai merkittävyydestä, päämäärästä ja koherenssista. Monet filosofit määrittelevät merkityksellisyyden yksilön elämää koskevaksi arvoksi, joka eroaa onnellisuudesta ja moraalisuudesta ja joka syntyy objektiivisesti arvokkaiden (tosien, hyvien, kauniiden) asioiden aktiivisesta tavoittelusta. Artikkelissa esittelemme merkityksellisyyskasvatuksen mallin, jota kutsumme käytännölliseksi hybridismiksi. Sen pohjalta lapsia ja nuoria tulisi ohjata ja varustaa rakentamaan elämää, jonka he itse kokisivat merkityksellisenä (subjektiivisuus) ja joka nähtäisiin merkityksellisenä myös yhteiskunnassa laajemmin (intersubjektiivinen objektiivisuus). Käytännössä merkityksellisyyskasvatuksessa voitaisiin esimerkiksi synnyttää taide- ja luontokokemuksia sekä edistää osallisuutta ja kuulumista (arvoisuus tai merkittävyys), tukea omien arvojen mukaisten ja ulospäin suuntautuneiden elämänpäämäärien tavoittelua (päämäärä) sekä vahvistaa johdonmukaista maailmankuvaa ja minäkuvaa (koherenssi). Merkityksellisyyden tukemiselle on käytännöllisiä ja periaatteellisia syitä. Koettu merkityksellisyys on keskeistä hyvinvoinnille, ja merkityksellisyyden huomiointi tukisi kasvatuksen oikeutusta ja tavoitteita.
Kirjoittajakutsu teemanumeroon 5/27: Vuorovaikutuksessa rakentuva osallisuus
Opettajien minäpystyvyys kelpoisuuden ulkopuolisessa opetuksessa
Heidi Hellstrand, universitetslektor vid Åbo Akademi
Syvempään ymmärrykseen – fenomenografinen lähestymistapa aineistonhankinnan ja analyysin näkökulmasta
Fenomenografia on laadullinen lähestymistapa, jota on käytetty etenkin oppimisen ja opettamisen tutkimuksissa. Sen tavoitteena on tunnistaa laadullisesti erilaisia tapoja ymmärtää jokin ilmiö ja kuvata ne kuvauskategorioiden sekä niiden välisiä eroja selittävien kriittisten aspektien avulla. Fenomenografisen analyysin toteuttamiseen liittyy useita epäselvyyksiä. Tämän artikkelin päätavoitteena on kuvata analyysin eteneminen kahden päävaiheen avulla ja kiinnittää erityinen huomio käsitysten laadullisen vaihtelun tunnistamiseen. Analyysin lisäksi artikkelissa tarkastellaan fenomenografisen lähestymistavan tavoitteita ja taustafilosofisia lähtökohtia sekä aineiston hankintaan kytkeytyviä näkökulmia. Fenomenografisen analyysin lopputuotos, tulosavaruus, voi toimia pedagogisena työvälineenä mahdollistaen ymmärryksen syventymisen suhteessa oppimisen kohteeseen. Artikkeli pyrkii syventämään fenomenografisen tutkimuksen metodista keskustelua Suomessa.
Kamerakynän pedagogiikka: Elokuvallista ajattelua ja tiedonkäsittelyä yhdistävä teoreettinen malli
Tieto- ja viestintäteknologian kehityksen seurauksena kouluopetuksessa hyödynnetään yhä enemmän teknisiä laitteita ja sovelluksia oppimisen sekä opetuksen välineinä. Teknologian avulla oppiminen voi parhaimmillaan lisätä oppimismotivaatiota ja kaventaa kuilua formaalin koulumaailman ja informaalin arjen välillä. Koulut tarvitsevat silti uusia ja helposti omaksuttavia tapoja ja menetelmiä esimerkiksi monilukutaidon opettamiseen. Tässä artikkelissa esittelen teoreettisen mallin siitä, miten kouluissa videoiden kuvaamista voidaan yhdistää opiskelussa tapahtuvaan tiedonkäsittelyyn kamerakynän pedagogiikan avulla. Siinä kameraa käytetään perinteisen kynän tavoin ideoiden, ajatusten, käsitteiden, teorioiden ja vuorovaikutuksen tuottamiseen tekemällä muistiinpanoja, ratkaisemalla ongelmia, keräämällä todisteita ja tekemällä havaintoja. Kamerakynän pedagogiikan mallin keskiössä ovat kuvaamista ja ajattelua yhdistävä elokuvallinen ajattelu sekä opiskelussa tapahtuva tiedonkäsittely. Mallin mukaiselle toiminnalle on ominaista oppilaan kognitiivisten prosessien säätely eli metakognitiiviset taidot. Tutkimukseni näkökulma oppilaiden videotuotantoon on uudenlainen verrattuna aiempaan pääosin medialukutaitoa painottavaan näkökulmaan.
Kasvatus 2026 Vol. 57 No. 2 The Finnish Journal of Education
Kiusaamisväkivalta: Riskit, suojaavat tekijät ja jälkihoidon tarve
Yhteinen hyvä ja koulutuksen merkitys: Oppivelvollisuuden laajentamisen julkinen oikeuttaminen
Tämä tutkimus keskittyy eduskunnassa vuonna 2020 käytyyn keskusteluun oppivelvollisuuden laajennuksesta. Kysyn, miten oppivelvollisuuden laajentamista pyrittiin puolustamaan ja vastustamaan, mitkä olivat keskeisimmät oikeuttamisen tavat ja mikä oli yhteinen hyvä, johon osapuolet vetosivat. Tarkastelin tutkimusaineistoa eli eduskunnan täysistunnossa pidettyjen kansanedustajien puheenvuoroja Boltanskin ja Thévenot’n oikeuttamisen valtapiirin teoriakehikon kautta. Sovelsin aineiston käsittelyssä julkisen oikeuttamisen analyysia. Hallitukselle tavoiteltava yhteinen hyvä määrittyi tasa-arvoisena oikeutena koulutukseen, mutta oppositiolle lakimuutos toimi maskina, jonka avulla ongelmat ja niiden juurisyyt jäivät pimentoon. Tätä taustaa vasten tavoiteltava yhteinen hyvä oli kaipuuta hierarkkiseen ja kurin leimaamaan koulukulttuuriin. Laajassa mitassa arvioiden eduskunnassa käyty keskustelu oli debattia koulutuksesta ja sen merkityksestä. Hallituksen ja opposition edustajat pyrkivät määrittelemään koulutuksen roolin suomalaisessa yhteiskunnassa, minkä kautta myös oppivelvollisuuden laajentamista tarkasteltiin ja arvotettiin. Vaikka oikeuttamisen valtapiirejä hyödynnettiin eri tavoin perusteluissa, eduskuntakeskustelu osoitti koulutuksen keskeisen merkityksen suomalaiselle yhteiskunnalle. Huomio oli kuitenkin taloudessa ja taloudellisessa kyvykkyydessä, jolloin koulutuksen sivistyksellinen tehtävä jäi lähes kokonaan pimentoon.
Luokanopettajien kenttäkokemus ja opettajuuden ideaalit eivät kohtaa
Perustaidot osallisuuteen kompleksisessa maailmassa
Varhaiskasvatuksen markkinat – Näkökulmana yksityistyvät palvelut
Tarkastelemme tässä artikkelissa varhaiskasvatuksen palvelujärjestelmän yksityistymistä ja selvitämme, millaisesta yhteiskunnallisesta ilmiöstä varhaiskasvatuksen markkinoitumisessa Suomessa on kyse. Markkinoitumisen ymmärrämme sisältävän yleisesti ne prosessit, joissa liiketoiminnan arvot, pyrkimykset ja käytännöt alkavat saada jalansijaa kasvatusinstituutioissa ja niitä koskevassa julkisessa keskustelussa. Analysoimme palvelujärjestelmän yksityistymistä suuntaamalla huomiomme yksityisten päiväkotien määrän ja laadun muutoksiin sekä siihen, miten koulutuksen muuttuva hallinta kytkeytyy palveluiden tuottamiseen. Hyödynnämme tutkimusaineistona tilastoja ja julkisia aineistoja varhaiskasvatuksen palvelujärjestelmistä. Hallinnan viitekehys nostaa esille koulutuksen globaalia, kansallista ja paikallista hallintaa sekä optimoinnin ja tehostamisen vaikutuksia kasvatuksen ja koulutuksen järjestämisen ehtoihin ja sisältöihin. Käsittelemme myös jo nyt havaittavissa olevia, mutta myös mahdollisia tulevia kehityssuuntauksia.
varhaiskasvatus, yksityistyminen, palvelujärjestelmä, markkinat, hallinta