Kosmopolis. Rauhan-, konfliktin- ja maailmanpolitiikan tutkimuksen aikakauslehti
Kosmopolis on Suomen rauhantutkimusyhdistyksen julkaisema monitieteinen rauhan-, konfliktin- ja maailmanpolitiikan tutkimuksen aikakauslehti. Neljä kertaa vuodessa ilmestyvä Kosmopolis on erinomainen ikkuna alan tuoreimpaan tutkimukseen. Kosmopolis ilmestyi ensimmäisen kerran vuonna 1993, mutta sitä voidaan pitää perillisenä Rauhaan tutkien -tiedotteelle (1971-1984) ja Rauhantutkimus-lehdelle (1985-1992).
Kosmopolis on avoin julkaisu, eli kaikki sisältö on saatavilla vapaasti ja maksutta. Käyttäjät saavat lukea, ladata, kopioida, jakaa, tulostaa, hakea tai linkittää artikkelien kokotekstejä ilman kustantajan lupaa. Alkuperäinen tekijä on aina mainittava. Artikkelien kaupallinen käyttö on kielletty eikä niitä saa muokata. Lehdessä julkaistavien artikkeleiden ja muiden kirjoitusten tekijänoikeudet noudattavat Creative Commons Attribution 4.0 International -lisenssiä (CC-BY-NC-ND 4.0 on Creative Commons -lisenssi (Nimeä-EiKaupallinen-EiMuutoksia), joka sallii teoksen jakamisen ja kopioinnin vapaasti, mutta kaupallinen käyttö on kielletty eikä teosta saa muokata. Alkuperäinen tekijä on aina mainittava. Lisenssistä löytyy lisätietoa osoitteesta https://creativecommons.org/licenses/by-nc-nd/4.0/deed.fi.
Rauha sirpaloituvassa maailmassa: kriittisen toivon perspektiivi
Copyright (c) 2026 Marko Lehti https://creativecommons.org/licenses/by-nc-nd/4.0
Kuolleisuuden mittaamisen haasteet ja kiistat Gazan konfliktissa
Gazan sodan kuolleisuusluvut ovat epävarmoja sekä menetelmällisten että poliittisten haasteiden vuoksi. Tässä katsausartikkelissa tarkastelemme lokakuussa 2023 alkaneen konfliktin kuolleisuuden mittaamiseen liittyviä keskeisiä ongelmia. Analyysi perustuu Gazan terveysministeriön (MoH) julkaisemiin tilastoihin, riippumattomiin tutkimuksiin sekä valikoituihin medialähteisiin. Tarkastelu ei tuota uusia empiirisiä kuolleisuusarvioita, vaan se jäsentää olemassa olevien arvioiden menetelmällisiä eroja ja tulkinnallisia rajoitteita. Sekä suoran (väkivallan välittömät seuraukset) että epäsuoran (esimerkiksi terveydenhuollon häiriöistä ja aliravitsemuksesta johtuvan) kuolleisuuden arviointi on vaikeutunut infrastruktuurin tuhoutumisen, rajoitetun pääsyn, väestönsiirtojen ja tiedonkeruun vinoumien vuoksi. Kahdessa keskeisessä selvityksessä Israelin sotatoimien aiheuttamaksi suoraksi kuolleisuudeksi arvioitiin 37 877–64 260 kuolemaa lokakuun 2023 ja kesäkuun 2024 välillä. Kolmannen arvion mukaan Gazassa tapahtui lokakuun 2023 ja tammikuun 2025 välisenä aikana yhteensä noin 84 000 kuolemaa, sisältäen sekä suorat että epäsuorat kuolemat. Riippumattomat arviot viittaavat siihen, että konfliktin kokonaiskuolleisuus saattaa olla virallisia lukuja suurempi ja että siviilit muodostavat merkittävän osan uhreista, vaikka tarkkaa jakaumaa ei ole voitu vahvistaa. Artikkelissa tarkastellaan lisäksi sitä, miten kuolleisuuslukuihin liittyvä epävarmuus heijastuu julkiseen keskusteluun Israelissa ja millaisia poliittisia ja tulkinnallisia kehyksiä uhrilukuihin liitetään. Kuolleisuuden systemaattisella dokumentoinnilla on keskeinen merkitys sekä humanitaarisen avun mitoituksen että oikeudellisen vastuun arvioinnin kannalta.
Copyright (c) 2026 FT Agneta Kallström, VTT Timo R Stewart, LL Jan Parkki, TtT Mikko Häkkinen, Professori Hannu Juusola https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Artikkeli tarkastelee Kiinan sotilasstrategian kehittymistä kylmän sodan jälkeisellä aikakaudella soveltamalla konstruktivismista ammentavaa sodan paradigman käsitettä. Artikkelin mukaan Kiinan sotilasstrategia on kehittynyt kylmän sodan lopun jälkeisen paradigman muutoksen jälkeen kolmessa kehitysvaiheessa, joiden myötä myös strategian tavoitteet ovat laajentuneet. Kiinan sotilasstrategia toimii tapaustutkimuksena artikkelin laajemmalle, teoreettiselle kiinnostukselle sotilasstrategian kehitykseen liittyviin prosesseihin. Artikkeli esittää, että sotilasstrategian laatiminen ja muokkaaminen on aina systeeminen prosessi, joka tapahtuu vuorovaikutuksessa sekä omien liittolaisten että erityisesti oletetun vastustajan kanssa. Kiinan sotilasstrategian esitetään artikkelissa kehittyneen systeemisessä suhteessa Yhdysvaltain sotilasstrategiaan ja 2020-luvulle tultaessa lisääntyvästi myös päinvastoin.
Copyright (c) 2022 Matti Puranen https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Artikkelissa tarkastellaan, miten kansainvälinen yhteisö, erityisesti YK, on suojellut siviileitä Ukrainassa ja miten se on perustellut toimintaansa. Argumenttina esitetään, kuinka siviilien suojelun käytännöt ovat merkityksellisempiä kuin käytetty kieli. Kyse on ajatuksesta, jossa käytännöt rakentavat periaatetta (engl. deeds to words) täten sen mahdollistaen. Aineiston kysymyksen tarkasteluun tarjoaa turvallisuusneuvoston, yleiskokouksen ja ihmisoikeusneuvoston keväällä 2022 hyväksytyt Ukraina-päätöslauselmat ja -ehdotukset sekä niihin liittyvät keskustelut. Päätelminä voidaan esittää, kuinka YK koordinoi humanitaarista toimintaa siviilien suojelemiseksi humanitaaristen periaatteiden mukaisesti. Suojeluvastuu ilmenee perusteluissa suojeluvastuukäytäntöjen kautta ilman, että Ukrainan tilanne on kehystetty suojeluvastuutapaukseksi. Käytännöt mahdollistavat suojeluvastuun.
Copyright (c) 2022 Tarja Seppä https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Tässä katsausartikkelissa arvioidaan, minkälaiset vaikutukset Venäjän Ukrainassa käymällä sodalla on muutoksessa olleeseen maailmanjärjestelmään. Tarkastelun teoreettisena viitekehyksenä käytetään maailmanjärjestelmä analyysiä ja vallansiirtymän teoriaa. Ukrainan sodan seurauksena näyttäisi olevan Yhdysvaltain aseman vahvistuminen maailmanpolitiikassa. Se puolestaan luo edellytykset Yhdysvaltain toiselle valtasyklille kolmannen vuosituhannen alussa. Samalla on mahdollista, että sodan riskit maailmanjärjestelmässä kasvavat.
Copyright (c) 2022 Jyrki Käkönen https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Ukraina ja asevaraisen turvallisuuden haaksirikko
Vastine Sami Pihlströmin Kosmopolis-lehdessä 2/2022 julkaistuun keskustelupuheenvuoroon.
Vastaus Pihlströmin synkkään Nato-yksinpuheluun
Vastine Sami Pihlströmin Kosmopolis-lehdessä 2/22 julkaistuun keskustelupuheenvuoroon.
Copyright (c) 2022 Heikki Patomäki https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Monenkeskinen yhteistyö eli multilateralismi on uusin kiistakapula kiristyvässä suurvaltakilpailussa. Kilpailevat tulkinnat ja näkemykset siitä tuleeko monenvälisyyttä harjoittaa globaalitasolla vai saman arvopohjan jakavien ryhmittymissä leimaavat valtioiden välistä keskustelua ja sitä, miten monenkeskistä yhteistyötä yritetään harjoittaa ja vahvistaa. Monenkeskinen yhteistyö nähdään sekä keinona saavuttaa tavoitteita että itseisarvona, vaikkakin ensimmäinen ymmärrys valtaa alaa globaalihaasteiden kasvaessa. Yhtäältä tämä heikentää globaaliprosesseja, joita tarvittaisiin esimerkiksi ilmastonmuutoksen tai kollektiivisen turvallisuuden hallintaan, toisaalta se voi tehostaa tavoitteiden saavuttamista. Globaaliprosessien väheneminen voi kuitenkin pitkällä tähtäimellä heikentää kansainvälisen yhteistyön perustaa ratkaisevalla tavalla ja luoda oravanpyörän missä suurvaltojen intressit kohtaavat yhä harvemmin. Tämä heikentää osaltaan pienten valtioiden mahdollisuuksia vaikuttaa globaaliasioihin.
Copyright (c) 2022 Katja Creutz https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Kirja-arvio teoksesta Amin Maalouf (2021): Sivilisaatioiden haaksirikko. Suom. T. Kilpeläinen. Tampere: Niin & näin.
Copyright (c) 2022 Ella Ikävalko https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Kirja-arvio teoksesta Risto Alapuro (2021): Vallankumouksessa. Moskovan päiväkirjat 1990–1991. Tampere: Vastapaino.
Copyright (c) 2022 Heino Nyyssönen https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Maltillisuus kongfutselaisen ulkopolitiikan ohjenuorana
Kirja-arvio teoksesta Jyrki Kallio (suom. ja toim.) (2022): Avain kungfutselaisuuteen. Valittuja kirjoituksia kolmelta vuosituhannelta. Helsinki: Gaudeamus.
Copyright (c) 2022 Mikko Jakonen https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Nato-jäsenyys ja turvallisuuspolitiikan etiikka
Puheenvuoroni on filosofinen, omakohtainenkin ”eksistentiaalinen” yritys selvittää, mitä rauhanaatteeseen sitoutuvan tulee ajatella sotilaallisesta liittoutumisesta. [...]
Copyright (c) 2022 Sami Pihlström https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Tämä essee on asiantuntijoiden laatiman turvallisuusympäristön muutosta käsittelevän selonteon kriittinen luenta. Sen kautta suhtaudun kielteisesti Suomen tulevaan Nato-jäsenyyteen. Tuon esiin, että selonteko on yksipuolisen johdatteleva. Se sulkee ulos kaikki muut Suomen turvallisuuden vaihtoehdot. Tämän voi ymmärtää niin, että Venäjän hyökkäystä Ukrainaan käytetään Natoon liittymisen perusteena vähän samaan tapaan kuin Venäjä oikeutti Naton uhalla oman aggressionsa Ukrainassa. Selonteko jättää myös ikävästi Suomen uuden ulko- ja turvallisuuspolitiikan tulevan jäsenyyden armoille.
Taisteluretoriikkaa, salaliittoteorioita ja globalismin vastustusta
Artikkeli käsittelee yhdysvaltalaisen populismin historian ideologisia ja retorisia ominaispiirteitä Richard Hofstadterin nimeämän viiden pääteeman kautta. Pyrin tarkastelemaan teemojen ilmenemismuotoja sekä toistuvuuden olemusta 200-vuotisen tarkastelujakson aikana. Tarkoituksenani on pohtia historiallisen tarkastelukehikon avulla sitä, miten yhdysvaltalaisen populismin retoriset ja ideologiset perinteet muodostuivat, sekä miltä osin yhdysvaltalainen populistiliike oli ideologiaa ja miltä osin ”vain” retoriikkaa.
Copyright (c) 2022 Kami Launonen https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Uusi koronaviruspandemia on saanut osan maailman maista turvautumaan poikkeuksellisiin ratkaisuihin pandemian pysäyttämiseksi. Hallitusten reaktiot ja toimet ovat vaihdelleet tiukoista sulkutoimenpiteistä lähes täydelliseen rajoitusten puuttumiseen, kansanterveyden asiantuntijoiden pätevyyden ja tieteellisen tiedon kyseenalaistamiseen ja pandemian uskonnollistamiseen. Esimerkiksi itäafrikkalaisessa Tansaniassa valtiojohdon ajamilla koronatoimilla oli mittavia yhteiskunnallisia vaikutuksia. Tansaniassa koronaepidemia politisoitui osaksi sisäpoliittista valtakamppailua istuvan presidentin ja opposition välillä. Presidentti John Magufulin ajama, uskoa painottava koronanäkemys muodostui maan viralliseksi linjaksi, jota hyödynnetiin hallituksen vastaisten toimijoiden identifioinnissa ja vaientamisessa. Lokakuun 2020 vaaleissa Magufuli ja valtapuolue Chama Cha Mapinduzi saivat murskavoiton, joka sinetöi niiden valta-aseman. Koronaepidemian uskonnollistaminen Tansaniassa tapahtui maan kristillisten valtakirkkojen myötävaikutuksella. Lopulta epidemian toinen aalto rikkoi politiikan ja uskonnon yhteisrintaman pakottaen kirkot asettamaan jäsentensä terveyden taloudellisten ja poliittisten hyötynäkökulmien edelle. Keväällä 2021 Tansania oli yhä vailla selkeää kansallista strategiaa koronan pysäyttämiseksi.
Copyright (c) 2022 Jan Kuhanen https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Sukupuolinäkökulman valtavirtaistaminen suomalaisessa sotilaallisessa kriisinhallinnassa
Sukupuolinäkökulman valtavirtaistaminen on sukupuolten tasa-arvon edistämisen strategia, jolle ei ole yksiselitteistä ja yhtenäistä määritelmää. Artikkeli tarjoaa vastauksia siihen, mitä valtavirtaistamisen ymmärretään tarkoittavan suomalaisessa sotilaallisessa kriisinhallinnassa. Ymmärrys käsitteen merkityksestä tarjoaa esimerkiksi mahdollisuuden arvioida paremmin sen toimeenpanoa. Tutkimuksen aiheisto koostuu valtavirtaistamista suomalaisessa sotilaallisessa kriisinhallinnassa ohjaavasta puolustushallinnon sisäisestä dokumentista sekä virkamieshaastatteluista. Teoreettisesti artikkeli osallistuu feministiseen poststrukturalistiseen turvallisuuden tutkimuksen keskusteluun kielen ja keskeisten konseptien merkityksestä. Aineistoa analysoidaan hyödyntämällä Stephen Toulminin argumentin anatomian mallia. Yhtenä keskeisistä tuloksista todetaan, että sukupuolinäkökulman valtavirtaistamista ohjaa ensisijaisesti hyödyn saaminen esimerkiksi naisten operaatiossa keräämän tiedustelutiedon muodossa ja vasta toissijaisesti tasa-arvon edistäminen itsessään.
Copyright (c) 2022 Helmi Rantala https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Tarkastelen artikkelissa, miksi Yhdistyneet kansakunnat (YK) ei sisällytä ilmastonmuutosta pakolaisten oikeusasemaa koskevaan yleissopimukseen. Vuonna 1951 Genevessä solmittu pakolaissopimus on ainoa valtioita sitova kansainvälinen sopimus, joka takaa pakolaisten oikeudellisen aseman. Sopimus ei kuitenkaan takaa suojelua ilmastonmuutoksen takia kodeistaan paenneille henkilöille, sillä ilmastopakolaisuutta ei tunnusteta kansainvälisissä sopimuksissa pakolaisuudeksi. Pakolaissopimuksen ainutlaatuisuuden vuoksi on kuitenkin ehdotettu, että ilmastonmuutos sisällytettäisiin siihen. Siksi artikkelissa kysytään, miksi YK ei ole pyrkinyt edistämään pakolaissopimuksen laajentamista. Tulokset osoittavat, että ilmastonmuutoksen sisällyttäminen pakolaissopimukseen ei valtioiden mielestä palvelisi ilmastopakolaisten etua. Sen sijaan valtiot kannattavat ilmastonmuutoksen ennaltaehkäisyä, alueellisten sopimusten hyödyntämistä ja ilmastopakolaisille räätälöityjen suojeluvälineiden kehittämistä.
pakolaisten oikeusasemaa koskeva yleissopimus
Copyright (c) 2022 Kosmopolis. Rauhan-, konfliktin- ja maailmanpolitiikan tutkimuksen aikakauslehti https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Artikkeli tarkastelee Euroopan unionin (EU) ulkopolitiikan nykytilaa kartoittamalla sen kansainvälispoliittisen toimijaluonteen diskursiivista rakentamista ja kehitystä unionin ulko- ja turvallisuuspoliittisten strategioiden teksteissä. Tässä unionin toimijaluonne nähdään laajemman unionin kollektiivisen identiteetin operationalisoitumisena strategiseksi kulttuuriksi, joka asettaa ulkopolitiikalle sen vaatimia pysyväisluonteisempia suuntaviivoja. Artikkelissa luodaan ensin tiivis katsaus EU:n toimijaluonteesta esitettyihin teorioihin. Sen jälkeen tarkastellaan näiden teorioiden päälinjoista koostetun teoriakehyksen avulla, miten EU:n toimijaluonteen rakentuminen unionin ulko- ja turvallisuuspolitiikkaa linjaavissa strategia-asiakirjoissa kehittyy vuodesta 2003 aina vuoden 2022 Strategiseen kompassiin asti. Artikkeli nostaa esiin pidempään jatkuneen kehityksen, jossa unionin turvallisuusympäristössä tapahtuneet muutokset ovat ohjanneet unionia omaksumaan perinteisemmän valtapolitiikan piirteitä normatiivisen vallan identiteetin rinnalle.
Copyright (c) 2022 Teemu Rantanen https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Artikkeli tarkastelee kansanäänestysten käytäntöjä tapauksissa, joissa demokratian perinne on jo läh tökohtaisesti heikko tai puutteellinen. Tutkimusaineistona ovat niin sanotut Nations in Transit -maat, eli 29 entisen Neuvostoliiton vaikutuspiirissä ollutta valtiota. Artikkeli kysyy, millaisia kansanäänestyksiä on järjestetty viimeisten kolmen vuosikymmen aikana ja soveltaa osaan aineistoa ”kansanäänestyksellisen johtajademokratian” teoriaa (engl. plebiscitary leader democracy, PLD). Kun aiempi tutkimus on tarkastellut kansanäänestyksiä lähinnä läntisistä näkökulmista ja aineistoista, artikkelin kriittinen näkökulma korostaa äänestyksiä sekä keinona hankkia legitimiteettiä autoritaariselle johtajuudelle että puolueiden valtapelinä. Päädyimme neljään erilaiseen luokkaan, joista huomio keskittyy erityisesti johtajan aloitteesta järjestettyyn ja yli kolmeenkymmeneen johtajan valta-asemaa koskevaan äänestykseen. Vaikka kansanäänestyksien roolia korostetaan usein keinona mitata kansalaismielipidettä tai hallituksen toteuttamaa politiikkaa, niiden käyttö epädemokraattisten tarkoitusperien saavuttamisen keinona korostuu erityisesti tarkasteltaessa EU:n itärajoja yhdessä Länsi-Balkanin valtioiden, Kaukasian ja Keski-Aasian kanssa.
Copyright (c) 2022 Heino Nyyssönen, Jussi Metsälä, Aaro Tarvainen, Viena Haverinen https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Kun entinen Yleisradion pääjohtaja Erkki Raatikainen kirjoitti kirjan Neuvostoliitosta, hän antoi sille nimeksi Raju on ajan riento (1982). Neljä vuotta myöhemmin valtakunta oli jo siinä määrin liikkeessä, että Raatikainen julkaisi uuden otsikolla Rajumpi on ajan riento (1986). Nyt Suomessa on muutamassa kuukaudessa tapahtunut mitä merkittävin asennemuutos ja suorainen Nato-vallankumous. Ei ole kuin pari vuotta siitä, kun korkea virkamiestutkija vetosi Georg Magnus Sprengtportenin Venäjä-yhteyksiin, suuren pelin paluuseen ja vastusti Natoon liittymistä. Eikä ole montaa kuukautta siitä, kun pääministeri Sanna Marin totesi, ettei Suomi liity Natoon hänen pääministerikaudellaan. Samaa on todennut Ruotsin puolustusministeri Peter Hultqvist, joka vakuutti marraskuussa, ettei ole koskaan mukana Nato-prosessissa. [...]
YK:n legitimiteetti yleiskokouksen kautta tarkasteltuna
Legitimiteetti tai legitiimisyys on yksi Yhdistyneiden kansakuntien (YK) toiminnan kannalta keskeisistä käsitteistä, joka linkittyy myös monenkeskiseen yhteistyöhön ja siihen sitoutumiseen. Tässä katsausartikkelissa tarkastellaan YK:n legitimiteettiä yleiskokouksen näkökulmasta ja kysytään, miten yleiskokouksen uudistamista koskeva keskustelu vaikuttaa puolestaan koko YK:n legitimiteettiin. Erityisenä kiinnostuksen kohteena on kirjallisuudessa vähälle huomiolle jäänyt YK:n yleiskokous kansainvälisen politiikan toimijana ja yleiskokouksen mandaatti toimia eri kansainvälisen politiikan alaan kuuluvissa kysymyksissä. Artikkeli osoittaa, miten yleiskokouksella on tärkeä tehtävä koko YK:n kannalta: se ei ainoastaan luo perusteita legitimiteetille erityisenä globaalina ja universaalina toimijana, jossa kaikilla 193 jäsenmaalla on yhtäläinen ääni- ja puheoikeus, vaan se myös legitimoi YK:ssa tehtäviä päätöksiä ja normeja.
Copyright (c) 2022 Anna Kronlund https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Euroopan unioni sukupuolten tasa-arvon, seksuaalivähemmistöjen ja ihmisoikeuspuolustajien puolustajana YK:n ihmisoikeusneuvostossa
Yhdistyneiden kansakuntien (YK) ihmisoikeussopimukset ja instituutiot muodostavat monenkeskisen ihmisoikeusjärjestelmän perustan. Euroopan unionille (EU) järjestelmän tukeminen ja vahvistaminen ovat keskeisiä poliittisia päämääriä. Monenkeskisen järjestelmän kriisi näyttäytyy YK:n ihmisoikeusjärjestelmässä sen keskeisten elinten sekä niissä laadittavien ihmisoikeusnormien haastamisena. Artikkeli tarkastelee kriisin ilmenemistä YK:n ihmisoikeusneuvostossa, jossa erityisesti Kiina ja Venäjä haastavat normeja aiempaa voimakkaammin. Tarkastelu keskittyy EU:lle tärkeiden ihmisoikeustavoitteiden eli sukupuolten tasa-arvon, seksuaalivähemmistöjen oikeuksien ja ihmisoikeuspuolustajien tukemisen teemoihin. Artikkelin teoreettisena perustana on konstruktivistinen normitutkimus ja normien haastaminen. Empiirisessä osassa käydään läpi ihmisoikeustavoitteita ja niiden kohtaamaa vastustusta. Artikkelin aineistona toimivat ihmisoikeusneuvoston päätöslauselmat, eri toimijoiden esittämät puheenvuorot sekä äänestykset. Artikkeli havainnollistaa YK:n monenkeskisen ihmisoikeusjärjestelmän polarisoitumista ja haasteita erityisesti EU:n ja sen jäsenmaiden näkökulmasta.
Copyright (c) 2022 Hanna Tuominen https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Monenkeskinen yhteistyö ja minilateralismi käytännössä
Artikkelissa pohditaan monenkeskisyyden ilmenemistä minilateraalin yhteistyön kautta. Historiallisesti merirosvous on ollut ajoittain ja alueellisesti esiin nouseva ilmiö, joka ponnistaa paikallisista olosuhteista ja erityisesti heikosta hallinnosta maa-alueilla. Merirosvoukseen liittyvä kansainvälinen sopimusyhteistyö painottaa valtioiden suvereniteetin merkitystä omilla aluevesillään. Käytännössä merten turvallisuuden ymmärtäminen laaja-alaisena ilmiönä sekä merirosvouksen tehokas torjuminen on vaatinut ja vaatii myös jatkossa tiivistä valtioiden välistä yhteistyötä, jossa yksittäisen valtion toimintakykyä kompensoidaan yhteistyön keinoin. Artikkelissa kuvataan kansainvälisen yhteisön pyrkimystä turvautua minilateraaliin yhteistyöhön monenkeskistä yhteistyötä vaativan haasteen edessä ja pohditaan sitä kautta monenkeskisen yhteistyön luonnetta ja tulevaisuutta. Empiirisenä tapausesimerkkinä sovelletaan Somalian rannikon merirosvousta ilmiön huippukaudella vuosina 2007–2012 ja tuolloin kehkeytynyttä kansainvälistä yhteistyötä, tarkastellaan merirosvouksen torjumiseen perustetun kansainvälisen kontaktiryhmän vastaanottoa ja pohditaan sitä kautta minilateralismia monenkeskisen yhteistyön täydentäjänä.
Copyright (c) 2022 Teemu Häkkinen https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Rauhantutkimus ja Venäjän sota Ukrainassa
Copyright (c) 2022 Kosmopolis. Rauhan-, konfliktin- ja maailmanpolitiikan tutkimuksen aikakauslehti
Matalan kynnyksen johdatus Pohjois-Amerikkaan
Olisiko Ukrainan sota ollut vältettävissä? Arvioimme vuoropuheluna keskeisiä historian solmukohtia kontrafaktuaalien ja kontrastiivisen selittämisen näkökulmasta. Aloitamme 1990-luvusta, jolloin monet sotaan johtaneet tekijät saivat alkunsa koskien esimerkiksi Venäjän talouskehitystä ja Euroopan turvallisuusjärjestelyjä. 2000-luvun kehityksessä tarkastelemme etenkin Irakin sotaa, värivallankumouksia ja Naton vuoden 2008 julistusta siitä, että Georgia ja Ukraina tulevat vielä liittymään Natoon. 2010-luvun osalta keskitymme vuosien 2013–2014 Ukrainan kriisin, Krimin valtaukseen ja tuolloin alkaneeseen Itä-Ukrainan sotaan todeten, että nykyinen sota on jatkumoa tälle kriisille – lopuksi pohdimme vielä tulevaisuuden vaihtoehtoja. Olemme aika lailla yhtä mieltä siitä, että Naton julistus vuonna 2008 Georgian ja Ukrainan Nato-jäsenyydestä oli turha provokaatio ja että Minskin sopimuksen toimeenpano olisi estänyt nykyisen kaltaisen sodan, mutta muuten näkemyksemme toisin toimimisen mahdollisuuksista etenkin lännen politiikan osalta eroavat: Tuomas Forsberg (jatkossa TF) pitää mahdollisuuksia pienempinä ja Heikki Patomäki (HP) suurempina. Dia­logissa esiin nousevat erot eivät riipu vain evidenssistä vaan erilaisista tavoista asettaa kysymyksille kontrasteja sekä toisistaan poikkeavista teoreettisista sitoumuksista, jotka koskevat esimerkiksi valtioiden luonnetta tai poliittista taloutta.
Koronapandemian myötä eri maissa on otettu käyttöön kansalaisten normaalia elämää rajoittavia määräyksiä pandemian leviämisen ehkäisemiseksi. Liikkumisrajoitusten valvonnassa on hyödynnetty erilaisia teknologiasovelluksia, kuten QR-kulkulupia sekä puhelintietoihin ja sijaintiin perustuvaa seurantaa. Demokraattiset ja autoritaariset maat kuitenkin eroavat siinä, missä tarkoituksessa erilaisia valvontateknologioita käytetään. Tässä artikkelissa luomme katsauksen viimeaikaiseen tutkimukseen koskien uusien teknologioiden vaikutuksia autoritaaristen maiden resilienssiin. Aikaisempi tutkimus on pyrkinyt mallintamaan erilaisia vaikutuspolkuja, ja siitä käy myös ilmi autoritaaristen maiden pyrkimys toteuttaa ennakoivaa verkkovalvontaa. Artikkelin lopuksi käsittelemme muutamia politiikkaohjelmia, joiden puitteissa Venäjä kehittää muun muassa verkkovalvontaa.
Politiikan kettu, leijona, siili ja susi