Mirator on monikielinen, keskiajantutkimukseen erikoistunut vertaisarvioitu avoimesti saatavilla oleva verkkojulkaisu, jota julkaisee Keskiajantutkimuksen seura Glossa ry.
Jarl Gallén (1908–1990) oli yksi 1900-luvun kansainvälisesti verkostoituneimmista suomalaisista historiantutkijoista. Hänen tutkimustyönsä rakentui laajojen kansainvälisten tutkijakontaktien varaan, joista on säilynyt huomattava määrä kirjeenvaih toa osana hänen yksityisarkistoaan. Artikkeli tarkastelee Gallénin kansainvälisten yhteyksien ja hänen keskiajantutkimuksensa välistä suhdetta henkilöarkiston valossa. Aineistona käytetään Kansalliskirjastossa säilytettävää, Svenska litteratursällskapetin kokoelmaan kuuluvaa Gallénin arkistoa (178 mappia), jonka koostumus ja järjestys itsessään herättävät kysymyksiä siitä, miten Gallén ja hänen arkistoaan järjestäneet henkilöt ovat vaikuttaneet hänen tutkijakuvansa rakentumiseen. Artikkeli tarkastelee erityisesti, millaisia yhteyksiä Gallén loi ja ylläpiti eurooppalaisiin tutkijoihin sotienvälisenä aikana, ja miten nämä suhteet heijastuivat hänen tutkimustyöhönsä ja historiakäsitykseensä. Samalla artikkeli kysyy, missä määrin Gallénin systemaattinen ja osin ideologisesti motivoitunut arkistointi on vaikuttanut siihen, millaisena hänen tieteellinen työnsä ja tutkijaprofiilinsa meille näyttäytyvät. Näin artikkeli liittyy laajempaan keskusteluun tutkija-arkistojen luonteesta ja siitä, kuinka henkilöarkistot paitsi dokumentoivat tutkijan elämää, myös osaltaan rakentavat sitä koskevaa kuvaa.
Copyright (c) 2026 Teemu Immonen https://creativecommons.org/licenses/by-nd/4.0
Den medeltida numismatiska forskningen i Finland bygger på ett fragmentariskt och ojämnt fördelat material av myntfynd och skriftliga myntomnämnanden. Trots sin knapphet utgör mynten en särpräglad historisk källa som förenar materiella och textuella aspekter och möjliggör analyser där ekonomisk historia kan integreras med politiska, kulturella och sociala perspektiv. I likhet med övriga Norden har numismatiken i Finland utvecklats i nära anslutning till arkeologin, men ofta som ett perifert och institutionellt begränsat forskningsfält. De numismatiska samlingarnas historia sträcker sig tillbaka till 1700-talet, medan den vetenskapliga numismatiken etablerades först under senare delen av 1800-talet och länge var knuten till Nationalmuseets myntkabinett. Artikeln analyserar den medeltida numismatikens forskningshistoria i Finland med fokus på samspelet mellan samlingsförvaltning, institutionella strukturer och enskilda forskarinsatser. Med undantag för studier av myntningen i Åbo förblev den medeltida numismatiken länge marginaliserad, och fältet har huvudsakligen burits upp av ett fåtal forskare, vilket begränsat metodisk och teoretisk bredd samt hämmat en bredare vetenskaplig diskussion. Sammantaget framträder disciplinen som starkt samlingsbunden och formad av förvaltningshistoriska och institutionella ramar. Framtidsutsikterna knyts till fortsatt grundläggande arbete med fyndmaterialet, tvärvetenskapliga samarbeten och metodutveckling, samtidigt som mer genomgripande omtolkningar i hög grad är beroende av tillkomsten av nytt arkeologiskt material.
numismatik, forskningshistoria, museisamlingar
numismatik, forskningshistoria, museisamlingar, medeltid
Copyright (c) 2026 Frida Ehrnsten, Tuukka Talvio https://creativecommons.org/licenses/by-nd/4.0
Oskar Hainarin Suomen keskiajan historian aikalaismerkitys ja -vastaanotto sortovuosien Suomessa
Artikkelissa tarkastellaan Oskar Adolf Hainarin (vuoteen 1906 Forsströmin) kirjoittaman sivuisen Suomen keskiajan historian yleisesityksen saamaa julkisuutta autonomian ajan lopun lehdistössä. Teos julkaistiin ja myytiin aikakauden käytäntöjen mukaisesti erillisinä vihkoina. Viidentoista vihkon mittaiseksi paisunut kirja valmistui muutaman vuoden urakan jälkeen vuoden 1898 lopulla. Seuraavana vuonna, kun Hainari sai teoksestaan tunnustuspalkinnon, ensimmäinen sortokausi oli jo alkanut. Sanomalehdet kirjoittivat teoksesta kirjahankkeen käynnistymisestä alkaen. Myös kustantaja Karl Jacob Gummerus piti teosta julkisuudessa mainoksillaan ja historia-aiheisilla kirjoituksilla Hainarin vielä valmistaessa kirjaansa. Uutisointi ei perustunut vain teoksen tieteelliseen ja kansanvalistukselliseen arvoon, vaan myös sen merkitykseen edistettäessä suomalaista ja suomenkielistä kulttuuria. Uutisissa, kirja-arvioissa ja mainoksissa teos ja sen hankkiminen esitettiin usein isänmaallisissa viitekehyksissä. Teoksen sisällöstä voitiin myös poimia lehtikirjoituksiin aiheita, joilla otettiin kantaa käynnissä olevaa venäläistämistä vastaan. Avoimimmin näin tehtiin esittelemällä vuoden 1362 kuninkaanvaaliasetusta, joka haluttiin nähdä jopa ”Suomen keskiajan perustuslakina”. Teoksen saama mediahuomio vaihteli ajallisesti suuresti: eniten teos kiinnosti lehdistöä hankkeen käynnistyessä, ensimmäisen vihkon ilmestyttyä, koko kirjan valmistuttua ja Hainarin tultua palkituksi. Suomen keskiajan historian hyödyntäminen poliittisissa ja yhteiskunnallisissa yhteyksissä jäi satunnaiseksi ilmiöksi, mutta hajanaiset tiedot kirjan käytöstä kouluopetuksen täydentäjänä ja sen lukemisesta kansalaisyhdistyksissä viittaavat siihen, että sillä saattoi olla enemmänkin käyttöä myös aikakauden yhteiskunnallisia kysymyksiä käsitellessä kuin sensuuriviranomaisten tarkkailema mediajulkisuus saattoi kertoa.
keskiajantutkimus, historiografia, autonomian aika, sortovuodet, lehdistötutkimus, reseptioanalyysi
Copyright (c) 2026 Marko Lamberg https://creativecommons.org/licenses/by-nd/4.0
Earlier Philosophy and Theology in Karl Mesterton’s De Aeternitate Dei (1752)
In this study, I examine how Karl (in Swedish: Carl, in Latin: Carolus) Mesterton (1715‒1773) discusses and refers to earlier philosophy and theology in a disserta tion De aeternitate Dei, ‘On the Eternity of God’ (1752). Mesterton was a professor of theology and a professor of logic and metaphysics at the Academy of Turku. He followed Wolffianism, which is based on the thoughts of the German philosopher Christian Wolff (1679‒1754). The research question is in what manner does Mesterton discuss and refer to earlier philosophy and theology in his De aeternitate Dei. This study is qualitative, and reflects how earlier philosophy and theology were conceived by Mesterton in the dissertation. In a broader context, the study is related to the question of how early modern research about the late antiquity and Middle Ages transpired in the Finnish territory in the eighteenth century. The conclusion of this study is that although Mesterton discusses and frequently refers to medieval theology and philosophy, he does not discuss medieval philosophy and theology in detail, and therefore his method of treatment is shallow. In addition, he shows no criticism; however, this was the usual practice at the academy.
Copyright (c) 2026 Visa Helenius https://creativecommons.org/licenses/by-nd/4.0
Arvio Sini Kankaan kirjasta Ristiretkien historia 1096–1192, Helsinki: SKS Kirjat 2025
Copyright (c) 2026 Samu Niskanen https://creativecommons.org/licenses/by-nd/4.0
Arvio kirjasta Anna-Stina Hägglund & Sofia Lahti (toim.), Pyhä Birgitta ja birgittalaisuus myöhäiskeskiajan Suomessa (Historiallisia tutkimuksia 294), Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura 2025.
Copyright (c) 2026 Leena Enqvist https://creativecommons.org/licenses/by-nd/4.0
Rooma on ollut suomalaiselle keskiajantutkimukselle keskeinen kohde jo 1800‑luvulta lähtien, erityisesti Vatikaanin kirjaston ja arkiston aineistojen vuoksi. Artikkelimme tarkastelee Suomen Rooman-instituutin eli Institutum Romanum Finlandiaen (IRF) syntyprosesseja ja varhaisvaiheita suhteessa näihin tutkimuksellisiin tarpeisiin. Vaikka instituutti perustettiin virallisesti vasta vuonna 1954, sen taustalla vaikuttaneet pyrkimykset luoda pysyvä suomalainen tiedeyhteisön tukikohta Roomaan ulottuvat vuosikymmenten päähän. Artikkeli tarkastelee instituutin alkuvaiheiden toimintaa, tutkimusryhmiä, opetusta ja yksittäisiä tutkijoita painottaen ensimmäistä 25 toimintavuotta. Analysoimme, millaisia odotuksia ja tehtäviä keskiajantutkimus asetti instituutille ja instituutti keskiajantutkimukselle, ja miten IRF asemoitui sekä kansalliseen että kansainväliseen opetus- ja tutkimuskenttään. Käsittelemme myös usein toistettua väitettä suomalaisen keskiajantutkimuksen kriisistä 1900‑luvun jälkipuoliskolla ja osoitamme, että väitettyä taantumaa on vaikea paikantaa instituutin toiminnassa. Tutkimus perustuu IRF:n arkistoissa säilytettäviin työraportteihin, kurssiohjelmiin ja muuhun aineistoon sekä valikoituun aikalaiskirjallisuuteen. Lähestymistapamme on sekä kartoittava että kontekstualisoiva: kuvaamme instituutin toimintaa keskiajan tutkimuksen ja opetuksen osalta, sijoitamme ne yhtäältä osaksi Villa Lantessa tehtyä työtä sekä pyrimme linkittämään toiminnan laajemmin kansalliseen ja osin kansainväliseenkin opetus- ja tutkimustoimintaan Roomassa. Artikkeli tarjoaa ensimmäisen laajan katsauksen IRF:n rooliin suomalaisessa keskiajantutkimuksessa sen perustamisesta 1980-luvun alkuun saakka.
Copyright (c) 2026 Ria Berg, Marika Räsänen https://creativecommons.org/licenses/by-nd/4.0
The introductory article opens the special issue "Medieval studies in Finland" of Mirator, published to mark the 30th anniversary of Glossa, the Society for Medieval Studies in Finland. The first part of the introduction, written in English, provides a brief overview of the historiography of medieval studies from the Reformation to the present. The second part, written in Finnish and Swedish, reflects on the role of Glossa in shaping the field since its founding in 1996.
Copyright (c) 2026 Sanna Supponen, Anna-Stina Hägglund https://creativecommons.org/licenses/by-nd/4.0
Constructing the Medieval Past in Primary Education
The Grand Duchy of Finland underwent a series of political and societal reforms in the 1860s; one of the most impactful changes was the establishment of a folk school system (kansakoulu) in 1866 according to a proposition by Uno Cygnaeus. After this reform, a surge in schoolbook publications can be observed. Schoolbooks of that time are an understudied source category, although they provide valuable insight into teaching content and methods. This article will introduce two schoolbooks from the 1870s: Läsebok för de längsta lärowerken i Finland. Andra Kursen. Boken om Wårt Land by Zachris Topelius from 1875 and Kirkkohistoria koulua ja kotoa varten by Johannes Sahlman from 1876. Both books depict the Christianisation of Finland, that took place in the Middle Ages. These descriptions are evaluated from several aspects, against the backdrop of the prevailing nationalistic zeitgeist. Studied aspects include the narrative style, the characters introduced in the stories (Henry, Lalli, Thomas), the stance of the authors towards Christianity (more specifically Catholicism) and the attitude towards Sweden. The books are considered individually but also in relation to each other in order to illustrate the various facets how Medieval past was constructed at the time.
Copyright (c) 2026 Marie-Elisabeth Hennings https://creativecommons.org/licenses/by-nd/4.0
Romaaninen filologia kansainvälisen keskiajan tutkimuksen impetuksena
Suomalainen keskiajan tutkimus ja romaaninen filologia ovat kulkeneet käsi kädessä molempien olemassaolosta asti. Itse asiassa kansainvälinen keskiajan tutkimus Suomessa on paljolti romanistien raivaamaa. Tämä artikkeli tarkastelee romaanisen filologian roolia osana suomalaisen keskiajan tutkimuksen kehitystä 1800-luvun lopulta nykypäivään. Tämä tapahtuu paljolti avainhenkilöiden (muun muassa Werner Söderhjelm, Arthur Långfors, Aimo Sakari ja Outi Merisalo) toiminnan kautta. Tältä osin tutkimuksessa sovelletaan prosopografista menetelmää tarkastelemalla näitä tutkijoita ryhmänä ja etsimällä heidän urapoluistaan, tutkimusintresseistään ja kansainvälisistä verkostoistaan yhteisiä piirteitä. Analyysi osoittaa, että romaanisen filologian piirissä kehittyneet metodologiset painotukset, tutkimuskohteet ja kansainväliset kontaktit ovat vaikuttaneet ratkaisevasti suomalaisen keskiajan tutkimuksen suuntautumiseen ja uusien tutkijapolvien kouluttamiseen esimerkiksi FIDEM-diplomin (Fédération Internationale des Instituts d'Études Mediévales) kautta. Romanistinen perintö näkyy edelleen erityisesti käsikirjoitustutkimuksessa ja kansainvälisessä yhteistyössä. Artikkelin keskeinen väite on, että romaaninen filologia ei ole ollut suomalaisessa humanistisessa tutkimuksessa marginaalinen ilmiö, vaan olennainen osa keskiajan tutkimuksen tieteellistä infrastruktuuria ja kansainvälistä orientaatiota.
Copyright (c) 2026 Susanna Niiranen https://creativecommons.org/licenses/by-nd/4.0
Suomalaiset filologit keskiajan tekstien tutkijoina
Suomalaisessa keskiajan tutkimuksessa filologisella tutkimuksella on ollut huomattava osuus 1800-luvun lopulta 1960-luvulle, osin vielä myöhemminkin. Lähtökohtana oli erityisesti ranskalaisen ja saksalaisen tutkimuksen kiinnostus keskiajan romaanista kielialuetta kohtaan. Suomalaiset filologit ovat julkaisseet suuren määrän keskiaikaisia käsikirjoituksia. Mukana on tällöin ollut myös selvityksiä ajoituksesta, tekijäkysymyksestä ja tekstien kielellisistä ominaisuuksista. Varsinkin germanistiikan piirissä on harjoitettu lainasanatutkimusta. Myös aiheistohistoriallinen tutkimus on ollut esillä. Artikkelissa nostetaan esiin eräitä johtavia tutkijoita, kuten romaanisen filologian alalta Werner Söderhjelm, Arthur Långfors, Holger Petersen Dyggve ja Oiva Tallgren (Tuulio), germaanisen filologian alalta Hugo Suolahti ja Werner Wolf sekä englantilaisen filologian alalta Uno Lindelöf ja Tauno F. Mustanoja. Suomalaiset tutkijat olivat harjoittaneet opintojen etevimpien ulkomaisten tutkijoiden kanssa ja ovat olleet näihin kiinteässä yhteydessä, mitä ilmentävät myös Uusfilologisen yhdistyksen julkaiseman Neuphilologische Mitteilungen -aikakauslehden lukuisat koti- ja ulkomaisten tutkijoiden keskiaikaa käsittelevät artikkelit. Filologeilla ei kuitenkaan näytä olleen paljon yhteistyötä keskiajan historian tutkijoiden kanssa.
filologia, keskiajan tutkimus, tekstien editointi
Copyright (c) 2026 H. K. Riikonen https://creativecommons.org/licenses/by-nd/4.0
Medieval Wood Sculpture of an Unknown Saint from Nousiainen
This article takes up from an interdisciplinary perspective the issue of placing relics inside wooden sculptures during the Middle Ages in Finland. In the focus of the study is a late thirteenth-century sculpture depicting a standing saint from the memorial church of Saint Henrik in Nousiainen (Nousis), South-Western Finland, now in the collection of the National Museum of Finland. The identity and even the gender of the “Unknown Saint” has puzzled art historians, most recently in the 1960s. On the basis of a new visual and technical examination as well as iconographical and stylistic analysis of the sculpture, alternative interpretations of the identity of the depicted saint as well as of the origin and function of the sculpture are suggested. The current article also includes a detailed description of the dual-energy and ultrahigh-resolution CT-scanning of the sculpture at the HUS Medical Imaging Center at the Helsinki University Hospital. This is the first time that CT-scanning has been used to research medieval wooden sculpture in Finland. Discoveries made during the inspection were interpreted as possible relics. Consequently, the function of the sculpture is further discussed in the context of the cult of relics in Finland.
Mikko Kauko ja Marko Lamberg (toim.): Naantalin luostarin kirja, Tietolipas 254. Helsinki: SKS 2017
Disability in the Medieval Nordic World: Foreword
A foreword to the thematic issue "Disability in the Medieval World".
The article examines two recently published Finnish books, Juha Hurme’s Niemi (2017) and Risto Isomäki’s Viiden meren kansa (2017), in light of discussions on medievalism and cultural memory. It scrutinizes what kinds of connections are made between the medieval period, Finnic Kalevala-metric oral poetry (or ‘kalevalaic’ features such as oral poetry-related themes and images), and the present. The article discusses the use of Kalevala-metric poetry in the medievalist literature as an element through which the image of the Middle Ages as a ‘dark’ period is emphasized. ‘Darkness’ in this case is primarily desired, and only slightly shunned. The idea of desired darkness could be described as a positively charged and affective utilization and admiration of the mythic, ‘pagan,’ ‘grotesque,’ ‘barbaric,’ violent, or supernatural elements often associated with Kalevala-metric poetry, as well as with the medieval period. By scrutinizing the themes of Christianity and ‘pagan’ Finnishness, ‘pagan-ness’ and the crusades, and the desired/othered medieval body, the article asserts that Niemi and Viiden meren kansa utilize Kalevala-metric poetry and ‘kalevalaic’ features in order to replicate the imagined ‘darkness,’ ‘barbarity,’ ‘authenticity,’ and ‘nature-closeness’ of the medieval period. Furthermore, Kalevala-metric poetry and fragmentary knowledge of old folk beliefs function as tools through which the medieval Finnish ‘ordinary people’s’ or ‘folk’s’ thoughts and behaviors are imagined and brought forth.
Mainstream Norwegian Medievalism in the Twenty-first Century
Scholarship and media discussions of Medievalism in contemporary Norway has focused on the right-wing and fascist movements use of Vikings and medieval history and forgotten the medievalism that permeates mainstream Norwegian culture. This paper explores three examples of this mainstream medievalism in Norway, arguing that this use of the medieval and Viking past is linked to the earlier traditions of nationalist medievalism of the late nineteenth- and early twentieth-centuries in Norway. By examining the annual sporting event Birken, the network of hiking routes Pilgrimsleden and the 2016 film The Last King and their contexts and reception, this paper demonstrates how the medieval and medievalism are part of contemporary Norwegian culture. This analysis has demonstrated how the narratives remembered in mainstream medievalism is still the same, but that its purpose, target audience and interactivity has shifted so that it is meant to be experienced and consumed. Consequently, I argue that contemporary mainstream medievalism in Norway has evolved to be a personal rather than collective experience of the “medieval”.
Jussi Välimaa: Opinteillä oppineita. Suomalainen korkeakoulutus keskiajalta 2000-luvulle. Jyväskylä: University Press of Eastern Finland, 2018.
Kirja-arvio Jussi Välimaan teoksesta.
Matti Norri – Jukka Kekkonen – Jyrki Knuutila: Polttoroviolta pyhimykseksi. Jeanne d’Arcin oikeusmurha. Art House, Helsinki, 2017.
Kirja-arvio Matti Norrin, Jukka Kekkosen ja Jyrki Knuutilan teoksesta.
Janne Harjula, Sonja Hukantaival, Tanja Ratilainen & Kirsi Salonen (toim.), Koroinen. Suomen ensimmäinen kirkollinen keskus, Turku: Turun Historiallinen Yhdistys 2018. 375 s.
Kirja arvio Janne Harjulan, Sonja Hukantaipaleen, Tanja Ratilaisen ja Kirsi Salosen toimittamasta teoksesta.
Magnus Nicolain (Särkilahti) epäonninen virkojenmetsästysmatka Roomaan 1465–1466
Magnus Nicolai (Särkilahti) oli yksi tunnetuimmista Turun myöhäiskeskiaikaisista piispoista, jonka jälkimaine historiankirjoissa on yleensä varsin positiivinen. Hänet mainitaan aktiivisena, tuomiokirkkoa ja hiippakuntaa kehittäneenä tuomiorovastina ja hyvin verkostoituneena piispana, joka loi itselleen suomalaisittain katsottuna kansainvälisen uran. Jälkipolvet ovat antaneet hänelle myös kyseenalaisen, opportunistisen virkojenmetsästäjän maineen, koska hän on vuoden Rooman-oleskelunsa aikana anonut aktiivisesti itselleen virkoja monista pohjoismaisista hiippakuntakeskuksista. Tässä artikkelissa tarkastellaan kriittisesti Magnus Nicolain mainetta virkojenmetsästäjänä paavillisen asiakirjamateriaalin valossa. Artikkeli etenee niin, että aluksi esitellään Magnus Nicolain elinkaari, minkä jälkeen tarkastellaan yksityiskohtaisesti hänen toimiaan kuuriassa ja erityisesti hänen epäonnistumistaan anomiensa virkojen saamisessa.
This article focuses on the implications of ‘disabled masculinity’ within the broader religious context of medieval Iceland as it is portrayed in Brennu-Njáls saga. Njáll Þorgeirsson, the titular character of the saga, is first introduced as being unable to grow a beard; this inability to engage in this traditional performance of masculinity marks him as a disabled man within medieval Icelandic society. The article not only explores how his disabled appearance interacts with gender-based insults and ridicule from his peers, but also considers his evolving depiction alongside the changing religious landscape of saga age Iceland. The intersectional approach between gender and disability studies employed here allows for a better understanding of the function of religious and legal knowledge within medieval Iceland’s patriarchal society.
Images, ’Superstition’, and Popular Piety in Post-Reformation Sweden
Though the Lutheran church in Sweden never sought to ban pre-reformation images from church space, these objects remained controversial and provoked a variety of different responses from clergy and parishioners throughout the early modern era. Some images continued to be venerated as vessels of supernatural power, albeit in new contexts. Seventeenth-century vicars often tolerated or even condoned popular practices that their superiors deemed superstitious or idolatrous. Among the clerical élite images were not always considered to be adiaphora — as was stated in the Church Ordinance — but some images were believed to be harmful in themselves in provoking unwanted responses among parishioners.
This article analyses provisions dealing with bodily injuries in Swedish medieval law. It argues that the lawmakers defined impairment as a permanent injury, something that could only be assessed after a year had passed. The article further argues that the legislators conceptualized disability as the permanent consequences of an injury that would affect a person’s life. It suggests that the legislators considered that an impairment had become a disability when the person could no longer feed themselves, walk, attend church or go to the market. Finally, while an impairment was paid for with a specific ‘impairment fine’, and thus must have been perceived as something negative that needed compensation, there is nothing in the law texts that indicates that a person with a disability was viewed in negative light in general.
This article considers the status of physically disabled people in medieval Nordic society by examining in detail the lives of two intentionally disfigured individuals, Skæringr Hróaldsson and Sturla Bárðarson, as recounted in the 13th century Icelandic saga compilation known as Sturlunga saga. Intentional maiming, foot- and hand-hewing, figures prominently in the text especially as a form of political reprisal during the turmoil of the so-called ‘Age of the Sturlungs’ (1220–64). The analysis shows that although a range of motives and anxieties regarding maiming are depicted in this and other collateral sources, the two case studies developed here suggest that intentional disfigurements were not per se viewed as disabilities in medieval Icelandic society since neither the status nor social mobility of either individual appears affected as a direct result of their injuries.
The article explores different manifestations of saints’ presence in people’s lives before and after the Reformation. Rather than approaching their engagements with saints as a traditionally upheld dichotomy between a medieval presence and an early modern absence, the engagements are analysed through discussions of indifference, as preferring one material register over another, and of propinquity, as accentuating degrees of nearness. The first part of the article presents some examples of how such indifferences and accentuating degrees may manifest themselves in material presences of saints, such as in the preservation, relocation and/or disempowerment of late medieval sculptures and images. The second part looks at how devotional practices including tactile piety and bodily movements described in late medieval books of hours transforms into vernacular story-telling narratives and ballads featuring parts of saints’ vitae from the early modern era. This transformation evidences a vocalized (immaterial) counterpart to the re-use of medieval sculptures and paintings (material) of saints in altarpieces in the sixteenth and seventeenth centuries: Saints were not absent after the Reformation, but their presence was felt differently
Toward a Sacralization of the Religious Vows?
This article examines how the notion of consecration became a key-concept for Thomas Aquinas’s understanding of religious vows. It demonstrates how his conception of religious vows progressively moved away from the human and contractual perspective, developed in his early works, like in his Commentary of the Sentences. Under the influence of the controversies with the Parisian secular masters, he developed a spiritual understanding of the vows, first outlined in his three opuscules on religious life and more precisely formulated in the Summa theologiae. He insisted, therefore, more strongly on God’s action who consecrates the monk or the nun. This new emphasis also coincides with a deepening of Thomas’s theology of grace.
Mikko K. Heikkilä: Keskiajan suomen kielen dokumentoitu sanasto ensiesiintymävuosineen, Mediapinta: Tampere 2017. 82 s.
Alpo Honkapohja: Alchemy, Medicine, and Commercial Book Production: A Codicological and Linguistic Study of the Voigts-Sloane Manuscript Group. Texts and Transitions 9. Brepols: Turnhout, 2017. 248 pp. inc. appendix, bibliography and indices.
The editors' foreword to the special issue 'Changing Senses of Sacrality'
Leszek Gardeła: Scandinavian Amulets in Viking Age Poland, Collectio Archaeologica Ressoviensis 23. Fundacja Rzeszowskiego Ośrodka Archeologicznego, Instytut Archeologii Uniwersytetu Rzeszowskiego: Rzeszów, 2014.