PÄÄTOIMITTAJA: Mari Wiklund TOIMITTAJAT: Mari Honko, Laura Kanto ja Antti Saloranta TOIMITUSSIHTEERI: Anna-Kaisa Tolonen Puheen ja kielen tutkimuksen referee-käytänteinen aikakauslehti, PUHE JA KIELI / TAL OCH SPRÅK, julkaisee tutkimusta kielen, puheen, äänen, viestinnän ja vuorovaikutuksen aloilta. Lehti julkaisee pääasiassa tieteellisiä artikkeleita, kirja-arvosteluja, väitöslektioita ja Puraistaan kieltä -kolumnia. Samalla se toimii Puheen ja kielen tutkimuksen yhdistyksen tiedotuslehtenä. Puhe ja kieli ilmestyy neljä kertaa vuodessa. Sen julkaisukielet ovat suomi ja ruotsi. Puhe ja kieli -lehden numerot julkaistaan paperilehden lisäksi OJS-järjestelmässä, josta lehden artikkelit, kolumnit ja kirja-arviot ovat vapaasti ladattavissa.
Puheen ja kielen tutkimuksen yhdistys ry.
Kustannussopimus Kustannussopimuksen keskeiset lähtökohdat ovat: 1. Tieteellinen kustantaminen on ensisijaisesti tieteellisen tiedon välittämistä eikä liiketoimintaa. Kustannussopimuksen tehtävänä on varmistaa kustantajalle mahdollisuus toteuttaa tätä tehtäväänsä mahdollisimman tehokkaasti. 2. Tieteellisen tekstin kirjoittaja tarvitsee paremmat oikeudet omaan tekstiinsä kuin kaupallisesti kustannettavan tekstin kirjoittaja. Kustannussopimuksen tehtävänä on varmistaa kirjoittajalle mahdollisuus käyttää tekstiään uudelleen eri yhteyksissä, kuten oppikirjoissa, review- kirjoituksissa, monografian osana tms., samoin oikeus estää tekstin muuttaminen ja valvoa korjausten tekemistä uudelleenjulkaisemisen yhteydessä. Kirjoittaja saa uudelleen julkaista sähköisesti Puhe ja kieli ‑lehdessä ilmestyneen artikkelin siinä taittoasussa kun se on lehdessä julkaistu (esim. väitöskirjat, kotisivut, yliopistojen tietokannat, Research Gate). Viitetietojen tulee näkyä selkeästi. - PUHE JA KIELI -lehden kustannussopimus perustuu Suomen Tiedekustantajien liiton sopimusmalleihin. Sopimuksen taustan tarkemmat yksityiskohdat löydät Tiedekustantajien liiton sivuilta. Lisäksi Kopiosto Oy:n sivuilta löydät lisätietoa mm. tekijänoikeuksista. - PUHE JA KIELI -lehden käyttämän kustannussopimus on nähtävillä tästä linkistä. Allekirjoitettavan kustannussopimuksen saa lehden toimitussihteeriltä, kun käsikirjoitus on hyväksytty julkaistavaksi.
Ordförrådsbedömning, morfologisk bearbetning och morfologiskt lärande i finska som andraspråk
LEKTIO Ordförrådsbedömning, morfologisk bearbetning och morfologiskt lärande i finska som andraspråk Lectio Praecursoria i disputation den 13 december 2024 vid Åbo Akademi
Monikielisen lähihoitajaopiskelijan tarvitsema tuki työssäoppimisjakson tekstien tuottamiseen
Ammatillisessa koulutuksessa opiskelee yhä enemmän opiskelijoita, jotka kaipaavat tukea opiskelun ja työelämän tekstien tulkitsemiseen ja tuottamiseen. Tässä artikkelissa tarkastellaan, millaista tukea monikielinen lähihoitajaopiskelija tarvitsee työssäoppimisjaksonsa suomenkielisten tekstien tuottamiseen ja kuinka näitä alakohtaisia tekstejä muokataan yhdessä. Tutkimuksen etnografinen aineisto on kerätty sosiaali- ja terveysalan perustutkintoa suorittaville S2-opiskelijoille järjestetyissä läksykerhotapaamisissa, joissa opiskelijat saivat päättää, mitä tehtäviä tai tekstejä he haluaisivat käsitellä. Keskitymme tässä artikkelissa erityisesti opiskelijaan, jonka koulutustausta ennen Suomeen tuloa on vähäinen. Primääriaineistona ovat videoidut etätapaamiset, mutta tulkintoja tehdään myös ammatillisissa opinnoissa kerätyn etnografisen havainnointi- ja haastatteluaineiston pohjalta. Metodologisena viitekehyksenä on neksusanalyysi. Tutkimuksen perusteella S2-opiskelija kaipaa tukea etenkin tiedon jäsentämiseen ja muokkaamiseen oman työssäoppimisensa kontekstiin. Oppimistehtävien tekemisessä olennaisia tekstitaitoja ovat oppimistehtävän tehtävänannon ja tekstilajipiirteiden ymmärtäminen sekä olennaisen tiedon etsiminen, poimiminen ja muokkaaminen tehtävän kontekstiin sopivaksi. Opiskelija koki saamansa tekstitaitotuen erittäin merkitykselliseksi ja tärkeäksi. Tämän tapaustutkimuksen valossa tekstitaitojen oppimista olisi hyödyllistä integroida työssäoppimiseen ja ammatillisten sisältöjen oppimiseen nykytilannetta systemaattisemmin.
Ole hyvä -direktiivikonstruktion käyttö poliisivetoisessa kiinniottotilanteessa
Kun kiinniottotilanteessa poliisi esittää kohdehenkilölle toimintaehdotuksen nousta poliisiauton kuljetustilaan, ehdotukset ovat pääosin imperatiivimuotoisia. Toisinaan niihin yhdistyy kuitenkin kohteliaisuusilmaisu ole hyvä. Tarkastelemme näitä prototyyppisen direktiivin (imp) ja kohteliaisuusilmaisun ole hyvä (oh) yhteenliittymiä oh-direktiivikonstruktioina keskittyen niiden muotoon ja käyttöön järjestyksenpitopuheessa. Konstruktio voi saada jonkin kolmesta muotorakenteesta: ensimmäisessä imperatiivilausetta seuraa kohteliaisuusilmaisu (imp+oh), toisessa lauseiden järjestys on päinvastainen (oh+imp) ja kolmannessa ne on lisäksi yhdistetty rinnastuskonjunktiolla ja (oh+ja+imp). Esitämme, että oh-direktiivikonstruktiot projisoivat poliisivetoisen projektin odotuksenmukaista etenemistä. Kun poliisi olettaa kohdehenkilön nousevan autoon ongelmattomasti, oh-direktiivikonstruktio toimii direktiiville tyypillisesti etujäsenenä, jota seuraa kohdehenkilön välitön direktiivinmukainen toiminta. Kun kohdehenkilö puolestaan kyseenalaistaa poliisivetoisen toimintalinjan, konstruktio esiintyy reaktiona kohdehenkilön viivyttelyyn. Erityisesti muotorakenne oh+ja+imp näyttäytyy keinona ylläpitää poliisivetoista toimintalinjaa kohdehenkilön autonomiaa uhkaamatta. Tulokset tuovat uutta tietoa poliisin puheesta sekä vahvistavat käsitystä siitä, että kielen rakenteet eivät itsessään ole kohteliaita tai epäkohteliaita. Aineisto on kerätty Poliisit-tv-ohjelman kymmeneltä ensimmäiseltä tuotantokaudelta. Tarkastelun teoreettisen ytimen muodostaa vuorovaikutuslingvistiikka, ja menetelmät nojaavat keskustelunanalyysiin sekä multimodaaliseen vuorovaikutuksen analyysiin.
Suomen oikeinkirjoituksen kehitys oppimispolun alussa: Transparentin ortografian haasteet
Tämän tutkimuksen tavoitteena oli selvittää suomalaislasten sanatason oikeinkirjoituskehitystä aivan taidon alkuvaiheessa oikeellisuuden ja kehitysnopeuden näkökulmista sekä pyrkiä tunnistamaan oppijoille haasteellisiksi osoittautuvat asiat. Tutkimusaineistona käytettiin 76 suomalaisen koulutulokkaan tuotoksia digitaalisen Lukukupla-oppimispelin sananrakennustehtävissä. Erityishuomio kohdistui rakenteeltaan suomen kielessä kanoniseen KVKV-sanatyyppiin. Koulussa päivittäin peliä pelanneet oppilaat eivät vielä osanneet oikeinkirjoituksen alkeita aineistonkeruun alkaessa lukuvuoden alussa. Taidon kehittyessä 2–3-kirjaimisten sanojen alku- ja loppuäänteen tunnistaminen ja sanan täydentäminen vastaavalla kirjaimella onnistui helposti kaikilta. Sen sijaan kahden kirjaimen täydentäminen etenkin sanan loppuun tuotti osalle hankaluuksia. Suurimmaksi erottelijaksi aineistossa nousi siirtyminen täydennystehtävistä kokonaisen KVKV-sanan rakentamiseen kirjaimista. Sekä kahden kirjaimen lisäys että koko sanan kirjoittaminen kuulohavainnon perusteella edellyttävät hyvää äänteiden segmentointi- ja kategoriointitaitoa sekä foneemien koodaamista kirjaimiksi oikeaan järjestykseen. Osa oppijoista selätti nämä haasteet helposti, kun taas osalle edistyminen hidastui merkittävästi. Oikeinkirjoitusta hitaasti oppivat voisivat hyötyä siitä, että sanansisäisten äänteiden ja niiden järjestyksen tunnistamista harjoiteltaisiin nykyistä enemmän. Haasteiden syvempi selvittäminen edellyttää kuitenkin kirjoitustuotosten laadullista jatkotutkimusta.
Visualisointi ja haastattelut kirjoitussujuvuuden tutkimuksen tukena
Tässä tutkimuksessa tarkastelemme kirjoitussujuvuutta kolmella eri kielellä kirjoitettaessa. Tavoitteena on kartoittaa, miten laskennallista dataa, visualisointia sekä jälkikäteishaastatteluista ja taustakyselyistä saatua tietoa yhdistämällä voidaan tutkia kirjoitusprosesseja tarkemmin. Aineisto koostuu kuuden suomenkielisen yliopisto-opiskelijan tallennetuista kirjoitusprosesseista L1-suomeksi, L2-ruotsiksi ja L2-englanniksi. Kirjoitusprosessit tallennettiin GenoGraphiX-Log näppäilyntallennusohjelmalla, jonka avulla on mahdollista visualisoida kirjoitusprosesseja. Tulokset viittaavat siihen, että kirjoitussujuvuudessa on eroja taukokäyttäytymisen ja purskeiden tuottamisen lisäksi myös muilla kirjoitusprosessiin liittyvillä osa-alueilla. Visualisointi on hyödyllinen työkalu näiden erojen tarkastelussa. Kirjoittajan oma näkökulma kirjoitusprosessiin voidaan tuoda esille jälkikäteishaastattelujen ja taustakyselyjen avulla. Tulosten perusteella ensikielellä kirjoittaminen koetaan helpommaksi kuin vieraalla kielellä kirjoittaminen, mutta esimerkiksi aiheen rajaaminen saattaa olla haasteellista. Etenkin vieraiden kielten osalta kirjoitusprosessin sujuvuuteen vaikuttavat mm. tehtävänanto ja kielten viimeaikainen käyttö.
Dialogisuuden havainnointia keskustelunanalyysin avulla
Tarkastelen tässä artikkelissa keskustelunanalyysin tarjoamia keinoja tutkia dialogisuuden toteutumista aidossa vuorovaikutuksessa. Käyn keskustelua dialogisuuden tutkimuksen suuntausten ja etenkin Aarnion (2009; 2010; ks. myös Aarnio & Enqvist, 2016) määrittelemän dialogisuuden kanssa. Sen keskiössä ovat keskustelun symmetrisyys, tasavertaisuus sekä yhteisen ymmärryksen ja tietopohjan rakentaminen ja rakentuminen. Nostan esiin muutamia keskustelunanalyysin avulla löydettyjä vuorovaikutuksen jäsennyksen muotoja ja käsitteitä sekä tarkastelen, miten ne toimivat työkaluina dialogisuuden havainnoinnissa. Aineistona käytän yhtä venäläisen televisiokeskustelun katkelmaa. Sen tavoitteena ei ole todennäköisesti ollut dialoginen vuorovaikutus, mutta se näyttää, miten Aarnion määrittelemää dialogisuutta voi löytää myös televisiokeskustelusta. Aineisto toimii myös esimerkkinä siitä, miten voi tutkia keskustelunanalyyttisesti sellaisia keskusteluja, joiden tavoitteena on ollut dialogisuus. Artikkeli on suunnattu ennen kaikkea (Aarnion) dialogisuutta hyödyntäville lukijoille, joille keskustelunanalyysi ei välttämättä ole tuttua. Osoitan, että keskustelunanalyysin välineistöllä ja kielikäsityksellä pääsee tarkastelemaan dialogisuuden toteutumista. Tarkka litterointi, vuorojen väliset tauot, toisen korjaus ja keskustelukumppanin sanojen kierrättäminen osoittavat tarkasti, miten keskustelukumppanit rakentavat yhteistä toimintaa ja ymmärrystä.
Fonetiikan ääntämiskurssin vaikutus vieraskielisen puheen piirteiden havaitsemiseen fonetiikan ja logopedian yliopisto-opiskelijoilla
Tutkimuksessa selvitettiin, kuinka fonetiikan ääntämiskurssi ja koulutussuuntaus vaikuttavat suomenkielisten yliopisto-opiskelijoiden kykyyn havaita ja nimetä khoekhoegowabinkielisen puheen piirteitä. Tutkimukseen osallistui fonetiikan ja logopedian opiskelijoita. Tutkimuksessa opiskelijat kuuntelivat neljä Namibiassa nauhoitettua khoekhoegowabin puhenäytettä kahdessa kuuntelukokeessa ennen ja jälkeen fonetiikan kurssin. Kokeessa opiskelijat vastasivat kolmeen kysymykseen: mitkä piirteet tunnistit, mihin erikoisiin piirteisiin kiinnitit huomiota, ja miksi kiinnitit huomiota näihin piirteisiin? Opiskelijoiden vastaukset luokiteltiin sisältölähtöisesti. Tulokset osoittivat, että ennen kurssia logopedian opiskelijat kiinnittivät foneetikkoja vähemmän huomiota puheen segmentaalisiin piirteisiin, mutta erot tasoittuivat kurssin jälkeen. Molemmat ryhmät käyttivät vastauksissaan enemmän kansainvälisen foneettisen aakkoston mukaisia ja kurssilla opetettuja termejä kurssin jälkeen, mikä näkyi erityisesti klikkiäänteiden kohdalla. Ennen kurssia molemmat ryhmät viittasivat khoekhoegowabin klikkiäänteisiin maiskauksina tai naksauksina, tai täysin puheen ulkopuolisina asioina, kuten taputuksena. Kurssin jälkeen molemmat ryhmät käyttivät vastauksissaan kurssilla opetettuja termejä klikki tai klikkiäänne.
tuntemattoman kielen piirteiden havaitseminen
Pääkirjoitus: Tieteellisen julkaisun tulevaisuus: fyysinen vs. digitaalinen
Standardikieli-ideologia arabia omana äidinkielenä -opetuksessa
Artikkeli tarkastelee arabia omana äidinkielenä -opetuksessa ilmenevien kieli-ideologioiden merkitystä sille, kuinka opettajat ymmärtävät opetuksen tehtävän ja tavoitteet, kohtaavat oppilaiden kielellisen moninaisuuden ja merkityksellistävät arabian eri rekistereitä. Tutkimus osallistuu laajempaan keskusteluun diasporisten vähemmistöäidinkielten opetuksesta ja kielen variaatioon ja puhutun ja kirjoitetun kielen eroihin liittyvistä haasteista. Analyysi perustuu yhden lukukauden aikana kahdessa opetusryhmässä toteutettuun osallistuvaan havainnointiin ja opettajien haastatteluihin. Tutkimus osoittaa, että opettajat keskittyvät yksinomaan standardiarabian opettamiseen. Diglossia, eli kirjoitetun ja puhutun kielen suuret erot, nähdään käytännön haasteena mutta toissijaisena opetuksen tavoitteiden kannalta. Kotona opitut puhekieliset varieteetit eivät näyttäydy opetuksen kannalta hyödyllisenä kielitaitona. Vaikka standardikieli-ideologialla on kielenopetuksessa yleisesti hallitseva asema, tekevät diasporinen vähemmistökonteksti ja diglossia siitä tässä yhteydessä erityisen ongelmallisen. Tutkimus kutsuu pohtimaan kriittisesti oman äidinkielen opetuksen käytänteitä, jotta niissä voitaisiin nykyistä paremmin ottaa huomioon kielten variaatio ja puhutun ja kirjoitetun kielen erot.
Suomennettu puheen ymmärrettävyys kontekstissa -asteikko (ICS-FIN)
Puheen ymmärrettävyys on yksi keskeinen arvioinnin osa-alue lasten puhehäiriöitä tunnistettaessa ja niiden vaikeusastetta määriteltäessä. Yksi käytetyimmistä puheen ymmärrettävyyden arviointimittareista on Intelligibility in Context Scale -asteikko (ICS). Tämän tutkimuksen tavoitteena oli saada normiarvot suomennetulle ICS-asteikolle (ICS-FIN) sekä tarkastella asteikon validiteettia ja reliabiliteettia. Tutkimuksessa tarkasteltiin myös ikäryhmien ja sukupuolten mahdollisia eroja puheen ymmärrettävyydessä sekä vanhempien koulutustason ja lapsena sairastettujen välikorvatulehdusten määrän yhteyttä puheen ymmärrettävyyteen. Tutkimukseen osallistui 176 3–6-vuotiasta kielellisesti tyypillisesti kehittynyttä lasta. Tutkimus osoitti, että lasten puheen ymmärrettävyys kasvoi iän lisääntyessä ja erityisen kiivaasti 3–4 ikävuoden välillä. Sukupuolella ei ollut vaikutusta puheen ymmärrettävyyden kokonaispisteisiin. Vanhempien koulutustasolla tai lapsen sairastamien välikorvatulehdusten määrällä ei havaittu yhteyttä puheen ymmärrettävyyteen. ICS-FIN -asteikon kriteerivaliditeetti ja sisäinen reliabiliteetti osoittautuivat hyviksi. Lisätutkimuksia tarvitaan siitä, kuinka käyttökelpoinen suomennettu ICS-asteikko on erilaisten puhehäiriöiden tunnistamisessa ja kuntoutuksen vaikuttavuuden arvioinnissa suomenkielisillä lapsilla.
Intelligibility in Context Scale -asteikko
Sarjakuva selkoilmaisun muotona: Sarjakuva-asiakirjat ja kielellinen saavutettavuus
Suomessa noin 750 000 ihmistä tarvitsee selkokieltä jokapäiväisessä viestinnässään. Tässä artikkelissa keskustelemme selkoilmaisun käsitteestä. Selkoilmaisulla viittaamme ensisijaisesti selkokielen kohderyhmille suunnattuun viestintään, joka voi olla joko verbaalista, visuaalista tai audiovisuaalista. Artikkelissamme keskustelemme sarjakuva-asiakirjoista, jotka ovat esimerkki selkoilmaisusta: niissä rakennetaan mahdollisimman selkeitä viestejä yhdistämällä selkeää kieltä ja kuvia. Keskustelumme fokuksessa on sarjakuva-asiakirjojen selkeyden arviointi. Tarkastelemme sitä, miten Selkokeskuksen laatimaa Selkokielen mittaria voisi soveltaa sarjakuva-asiakirjojen selkeyden analyysiin. Selkokielen mittarissa esitetään eri kriteerit selkokielisen julkaisun sanoille ja kuville. Tavoitteenamme on kuitenkin osoittaa, että kuvan ja sanan vuorovaikutukselle perustuvaa selkoilmaisua tarkasteltaessa Selkokielen mittarin teksti- ja kuvakriteereitä kannattaa tarkastella osin rinnakkain ja osin ristiin. Keskustelumme pohjana käytämme empiirisiä esimerkkejä valvotun tapaamisen säännöt esittävästä sarjakuva asiakirjasta.
Vuorovaikutuksen tutkimusmenetelmät suomalaisessa myyntityössä
Myyntityö vuorovaikutuksena. Toimittaneet Jarkko Niemi ja Johanna Vuori. Tampere: Vastapaino 2021. 294 s. ISBN 978-951-768-893-2
Dialekt i elevers transspråkande i ett finlandssvenskt klassrum
Denna kvalitativa studie fokuserar på en flerspråkig klassrumskontext där 9–10-åriga elever i årskurs 3 och deras lärare använder en finlandssvensk dialekt och standardsvenska i interaktion med varandra. Syftet är att med metoder från interaktionell sociolingvistik redogöra för och utöka kunskapen om hur dialekten används i elevinitierat transspråkande i lärar-elevinteraktion i helklass samt utreda vilken roll lärarstyrd interaktion spelar för hur dialekten används. Materialet inkluderar transkriberat audio- och videomaterial samt fältanteckningar från en 45-minuters lektion. Analysen visar att transspråkandet är en naturlig praktik i lärarstyrd lärar-elevinteraktion i helklass: Eleverna använder dialekt och standardsvenska dynamiskt och fritt för att skapa mening och läraren, som har kunskap i dialekt, bygger för sin del vidare på detta meningsskapande. Studien visar att det finns ett transspråkande utrymme i klassen där eleverna kan röra sig fritt mellan dialekt och standardsvenska och där även läraren beaktar båda resurserna i sin undervisning.
Kuvasarjakertomusten mielentilasanojen ja sosiopragmaattisen ymmärtämisen välinen yhteys 4-8-vuotiailla lapsilla
Kertomuksille on tyypillistä, että niissä käsitellään ajatuksia ja tunteita. Tätä ilmentämään tarvitaan mielentilasanoja, jotka ilmaisevat puhujan kognitiivisia tai emotionaalisia tiloja. Kertomuksiin liittyy läheisesti myös kyky tulkita ja tuottaa kommunikaatiotilanteessa ilmenevää kontekstuaalista tietoa. Kertomuksissa tuotettujen mielentilasanojen yhteyttä sosiaaliseen kommunikaatioon liittyvään tilannesidonnaiseen ymmärtämiseen (sosiopragmaattiseen ymmärtäminen) ei ole juurikaan tutkittu, vaikka kerronta kuuluu pragmatiikan piiriin. Tämä tutkimus selvittää, onko mielentilailmausten ja sosiopragmaattisen ymmärtämisen välillä yhteyttä 4–8-vuotiailla lapsilla. Tutkimukseen osallistui 170 4;1–8;10-vuotiasta lasta (86 tyttöä ja 84 poikaa), joiden Kissatarina-testin avulla tuotetuista kuvasarjakertomuksista analysoitiin emotionaaliset (esim. iloinen) ja kognitiiviset (esim. miettiä) mielentilasanat. Sosiopragmaattista ymmärtämistä arvioitiin Pragma-testin avulla. Mielentilasanojen käyttöä selitettiin regressiomallien avulla, joissa selittävinä muuttujina olivat ikä, sukupuoli ja pragmaattinen ymmärtäminen. Tulosten mukaan mielentilasanojen käyttö kasvaa iän myötä ja tytöt käyttävät todennäköisemmin kognitiivisia mielentilasanoja kuin pojat. Sosiopragmaattisella ymmärtämisellä ja mielentilasanojen käytöllä on yhteys, mutta se näyttäisi rajoittuvan ainoastaan emootiosanojen käyttöön. Kerrontakontekstissa tuotettujen emootiosanojen käyttö ja sosiopragmaattinen ymmärtäminen voivat mahdollisesti tukea toinen toistaan.
Tutkimuksen kohteena saamen kielet: kielikontakteista kielen ja kulttuurin merkityksiin
Direktiivit autismikirjon oppilaan ja luokkatovereiden yhteistä tarinankerrontaa ohjaamassa
Tässä tapaustutkimuksessa tarkastellaan vuorovaikutustilanteita, joissa yksi autismikirjon oppilas ja kaksi luokkatoveria suunnittelevat ja kirjoittavat yhdessä fiktiivisen tarinan. Tutkimuksen tarkoituksena on luoda kuvailevan analyysin avulla kokonaiskuvaa yhteisen tarinan muodostumisen prosessista ja kunkin oppilaan osallistumisen määrästä ja muodoista. Tutkimusaineisto koostuu videotallenteista, jotka nauhoitettiin viidellä suomen kielen oppitunnilla kevään ja syksyn 2020 aikana. 4.–5.-luokkalaiset oppilaat ensin suunnittelivat tarinan yhteiselle paperille ja sitten kirjoittivat tarinan jaetussa tiedostossa kannettavilla tietokoneilla. Videoaineistoa analysoitiin sisällönerittelyä ja teoriaohjaavaa sisällönanalyysia hyödyntäen. Määrällinen tarkastelu osoitti, että oppilaiden kielellinen osallistuminen vaihteli; esimerkiksi autismikirjon oppilaalla oli enemmän puheenvuoroja hänen toimiessaan kirjurina verrattuna tilanteisiin, joissa luokkatoveri toimi kirjurina. Direktiivien tarkastelu osoitti oppilaiden ohjaavan yhteistä tarinankerrontaa tehtävän tekemiseen tai tarinan sisältöön kohdistuvien ehdotusten avulla. Kannettavien tietokoneiden mukaantulon myötä direktiivit muuttuivat pitkälti kehotuksiksi, jopa käskyiksi, joiden avulla ohjattiin luokkatoverin toimintaa. Tutkimustulokset korostavat annettujen roolien vaihtelun sekä kaikkien oppilaiden vahvuuksien ja työskentely-ympäristötekijöiden huomioimisen tärkeyttä ryhmätyötilanteissa inklusiivisissa luokissa.
Toisenlajisten kanssa. Viittaukset ihmiseen ja lemmikkiin yhdessä toimivana parina
Artikkelissa tarkastellaan kolmea lajirajat ylittävää persoonaviittauksen tapaa lemmikeistä kertovissa elämäkerrallisissa teksteissä. Teksteissä käytetään persoonapronominia he, monikon ensimmäisen persoonan muotoja sekä passiivia viittaamassa pariin tai joukkoon, joka koostuu ihmisestä ja toisenlajisesta. Tutkimus täydentää kuvaa persoonamuotojen käytöstä ja osallistuu keskusteluun ihmisen ja toisenlajisten suhteen kielentämisestä. Suomen kielenhuolto ei ole juuri ottanut kantaa lajirajat ylittäviin viittauksiin, joskin passiivi on määritelty ihmistarkoitteiseksi. Ainakin tässä aineistossa passiivilla ja monikollisilla persoonamuodoilla kielennetään toisenlajisia ihmisen tasavertaisina kumppaneina, saman kategorian jäseninä. Monikon ensimmäisen persoonan muodot viittaamassa kertojaan ja tämän lemmikkiin ovat teksteissä tavallisia. Niillä kielennetään tavallisesti kertojan ja toisenlajisen yhteistä toimintaa, mutta toisinaan, pariskunta- ja hoivapuheen tavoin, kuvataan toinen osallistuvana toimintaan, jonka tekee kertoja yksin. Toisenlajiseen viittaavaa passiivia käytetään aineistossa yleisemmin kuvaamassa toisenlajisen toimintaa, johon kertoja eläytyy, mutta myös kertojan ja lemmikin yhteistä toimintaa. Viittauksen kohde voi vaihtua liukuvasti. Lajirajat ylittävä he on aineistossa melko harvinainen mutta kuitenkin toistuva tapa kielentää ihminen ja toisenlajinen yhdessä toimivaksi pariksi.
Kirja-arvio Johanna Isosävi 2023. Miten tutkia kohteliaisuutta? Käsityksiä suomalaisesta ja ranskalaisesta kohteliaisuudesta. Tietolipas 284. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. 314 sivua. ISBN 978-951-858-852-1
Kun ongelmalliset vuorovaikutustilanteet toistuvat: Ongelmasta kertominen, kuvauksen yksityiskohdat ja selontekovelvollisuus tendenssikertomuksissa
Monilla arjen ja työelämän ongelmallisilla vuorovaikutustilanteilla on taipumusta toistua. Tässä artikkelissa tutkitaan keskustelunanalyysin menetelmin vuorovaikutustilanteita, joissa henkilö kertoo kokemistaan toistuvista vuorovaikutuksen ongelmatilanteista jollekin muulle osapuolelle. Tarkastelemme puhujan keinoja kuvata vuorovaikutuksen yksityiskohtaisia ilmiöitä, kuten sanavalintoja ja prosodiaa, kiinnittäen näissä tilanteissa huomiota erityisesti vuorovaikutuskumppanien tapaan vastata kerrontaan. Analyysi osoittaa, kuinka arkisissa kokemusten jakamiseen suuntautuvissa tarinankerrontatilanteissa kertoja voi fokusoida vuorovaikutuksen yksityiskohtiin ilman että häntä asetetaan selontekovelvolliseksi koskien kuvattujen yksityiskohtien toistuvuutta laajemmassa samantyyppisten tilanteiden sarjassa. Tilanne on toinen työpaikan kehityskeskusteluissa, joissa kertojaa voidaan kohdella selontekovelvollisena vuorovaikutuksen yksityiskohtia koskevien väitteidensä osalta. Kerronnan fokusoiminen yksityiskohtiin voi myös johtaa kuulijaa tulkitsemaan kerrontaa arkikeskustelun kehyksessä, mikä lisäksi vie huomiota pois tapausten toistuvuudesta. Tulokset tarjoavat yhden selityksen sille, miksi monet ongelmalliset vuorovaikutusilmiöt voivat jatkua ilman että niihin puututaan ja että niiden vakavuus ymmärretään.
Tieteen rajat ja olemus: Kansalaisten tiedekeskustelut Suomi24-keskustelupalstalla
Tässä tutkimuksessa tarkastellaan suomalaisten keskustelua tieteestä Suomi24-keskustelupalstalla ja siten avataan kansalaisten yleistä näkemystä tieteestä. Tutkimuskysymykseni on: Mitä keskustelut kertovat kansalaisten tiedenäkemyksestä ja sen merkityksestä yhteiskunnassa? Tutkimusmenetelmänä on korpusavusteinen diskurssintutkimus ja tilastollisena menetelmänä kollokaatioanalyysi. Aineistona on osakorpus, joka on kerätty Suomi24-korpuksen keskusteluista vuosilta 2001–2017 ja jossa on hakusanana ollut yhdistämätön tiede-perussana ja yhdyssanat, joiden edusosa on tiede. Tulokset osoittavat, että tieteeseen liittyy neljä diskurssivihjettä: 1) tiede, yhteiskunta, tieteenalat ja uskomusjärjestelmät, 2) tiede on tekemistä, 3) tiede on selittämistä sekä 4) oikeaa ja objektiivista tiedettä. Tutkimustulokset ovat linjassa aiempien tutkimustulosten kanssa, mutta tuottavat myös uutta tietoa siitä, miten kansalaiset tieteestä keskustelevat. Toimituksen huomio: Sähköiseen versioon korjattu kollokaattien merkintätätavat
Pääkirjoitus: Hallituksen tohtoripilottihankkeen vaikutukset tiedejulkaisemiseen
Toisen kielen käyttäjä oppimistaan ohjaamassa - projektina suomen kielen oppiminen kokkaus- ja kaupunkiviljelytoiminnassa
Artikkelissa tarkastellaan pitkittäisesti multimodaalista keskustelunanalyysiä hyödyntäen suomen kielen oppimista aikuisille maahanmuuttajille suunnatun kokkaus- ja viljelyhankkeen vuorovaikutustilanteissa. Analyysin kohteena on suomea toisena kielenään käyttävän fokusosallistujan ohjaama oppimisprojekti 15 kuukauden aikana. Tutkimus osoittaa, että kielenkäyttö ja oppiminen nivoutuvat tiiviisti kokkaus- ja viljelytoimintaan ja oppimisen hetket nousevat toisen kielen käyttäjän aloitteesta. Pitkittäinen näkökulma valottaa oppimisen vaiheita ja näyttää, miten oppimisprojektissa vaihtelevat selkeät ja hienovaraisemmat oppimishetket. Ajan kuluessa fokusosallistujan oppimiskeinot monipuolistuvat ja kielellinen käyttörepertuaari laajenee. Fokusosallistujan toiminnassa näkyy kehittyvä vuorovaikutuskompetenssi, sillä ilmaisu täsmällistyy ja kielenkäyttö itsenäistyy. Tutkimus täydentää aikaisempaa keskustelunanalyyttistä tutkimusta näyttämällä, miten kielen oppiminen tapahtuu pitkittäisesti osana käytännöllistä vapaa-ajan toimintaa.
Arvioinnin epävarmuus ja sen vaikutukset arvioinnin laatuun suomen kielen puhumisen taidon testiarvioinnissa
Tutkimuksessa tarkastellaan koulutettujen kielitaidon arvioijien arviointivarmuutta ja sen vaikutusta arvioinnin laatuun aikuisten suomenoppijoiden puhumisen taidon testiarvioinnissa. Aineisto koostuu 12 059 tehtäväkohtaisesta puhumisen taitotasoarviosta ja arvioinnin aikana tehdyistä muistiinpanoista sekä kyselytiedosta. Analyysimetodeina käytetään laadullista sisällönanalyysia ja sisällön erittelyä sekä tilastollisia menetelmiä. Tulosten perusteella arvioijat olivat pääsääntöisesti varmoja antamistaan puhumisen taitotasoarvioista mutta jäivät silti ainakin satunnaisesti epävarmaksi arvioistaan. Kun epävarmuutta esiintyi, se kohdistui tyypillisesti tietyn suorittajan tehtäväkokonaisuudessa vain yhteen tehtäväkohtaiseen arvioon. Arvioijat nimesivät epävarmuudelle useita syitä. Arviointikokemuksen pituus vuosina ei ollut yhteydessä arviointivarmuuteen. Epävarmuuden määrä vaihteli arvioinnin eri vaiheissa siten, että epävarmuus oli suurinta arvioinnin alussa ja lisääntyi myös toisen arvioijan aiemmin arvioitujen suoritusten saapuessa kaksoisarviointiin. Epävarmuuden kohdentuminen oli pitkälti yksilöllistä, sillä kaksoisarvioiduissa suorituksissa arvioijien epävarmuus kohdistui pääosin eri puhujien suorituksiin. Koettu epävarmuus ei vaikuttanut arvioinnin laatuun eli sen johdonmukaisuuteen tai ankaruuteen/lempeyteen. Arvioinnin laatutekijöistä ja riittävästä arviointivarmuudesta huolehtiminen on kuitenkin tärkeää, jotta epävarmuus ei kuormita arvioijia liikaa ja jotta arvioinnin luotettavuus säilyy.
Erilaisten interventioiden vaikutus nopeaan sarjalliseen nimeämiseen (RAN): systemaattinen kirjallisuuskatsaus ja meta-analyysi
Tämän tutkimuksen tavoitteena oli systemaattisen kirjallisuuskatsauksen ja meta-analyysin avulla selvittää, millaiset interventiot parantavat nopean sarjallisen nimeämisen (RAN) taitoa lapsilla ja nuorilla. Kuudessa tietokannassa tehdyn systemaattisen tietohaun sekä manuaalisen täydentävän haun tuloksena katsaukseen sisällytettiin 20 satunnaistettua tai kvasikokeellista interventiotutkimusta, joissa nopeaa sarjallista nimeämistä oli mitattu ennen interventiota ja sen jälkeen. Niissä 11 tutkimuksessa, joissa intervention efektikoko oli keskisuuri tai suurempi, harjoiteltiin esimerkiksi sarjallista nimeämistä, lukemista, fonologisia taitoja, primitiivirefleksejä vähentävää liikeharjoittelua sekä ajallisesti vaihtuvien visuaalisten ärsykkeiden tunnistamista. RAN-taitoa harjaannuttavaa interventiotutkimusta on tehty verrattain vähän, mutta saatu näyttö osoittaa, että nopea sarjallinen nimeäminen ei ole ihmisen pysyvä ominaisuus vaan kehitettävissä oleva taito. Toinen tärkeä havainto oli, että RAN-taitoon voidaan vaikuttaa hyvin erilaisilla menetelmillä. Tarvitaan jatkotutkimusta siitä, millaiset interventiot tai niiden yhdistelmät kehittävät RAN-taitoa kaikkein parhaiten.
Hetkinen, mitä tällä tehdään? Hetkinen-sana vuorovaikutuksen jäsentäjänä
Artikkeli käsittelee hetkinen-sanan käyttöä suomenkielisissä puhutuissa arkikeskusteluissa. Artikkelissa selvitetään, millaisissa sanaluokkarooleissa hetkinen toimii sekä millaisten keskustelun toimintojen osana sanaa käytetään ja mikä sanan funktio näissä toiminnoissa on. Aineisto on poimittu suomenkielisiä arkikeskusteluja sisältävästä Arkisyn-korpuksesta ja se kattaa 37 hetkinen-sanan esiintymää, joita analysoitiin esiintymiskontekstissaan keskustelunanalyyttisellä menetelmällä. Tutkimuksessa selvisi, että hetkinen jäsentyy arkikeskusteluissa tyypillisimmin partikkeliksi substantiivin sijaan. hetkinen-sanan toiminnallisiksi konteksteiksi havaittiin sanahaut, kysymykset, oivallukset, itsekorjaukset ja monitoimintaa jäsentävät lykkäykset, ja hetkinen-sanan eri käyttöjä yhdistäväksi funktioksi tunnistettiin toiminnan keskeyttäminen. Lisäksi tutkimus antaa viitteitä siitä, että hetkinen sanalla on myös joissain toiminnallisissa konteksteissa huomiota etsivä funktio ja toisaalta puhujan kognitiivista muutosta osoittava funktio.
Suomea äidinkielenään puhuvien viranomaisten ja maallikoiden käsitykset valheen paljastavista merkeistä
Kansainvälisen stereotyyppisen mielikuvan mukaan valheen voi tunnistaa katseen välttelystä, hermostuneisuudesta ja kehon liikkeistä. Ihmiset uskovat tunnistavansa valheen erityisesti nonverbaaleista merkeistä, vaikka verbaalisten merkkien on todettu olevan luotettavampia valheentunnistuksessa. Viranomaistahoilla on myös todettu olevan stereotyyppisiä uskomuksia valheen merkeistä. Uskomuksissa on kuitenkin havaittu kulttuurisia variaatioita. Tutkimuksessa selvitettiin mistä verbaaleista ja nonverbaaleista merkeistä suomalaiset viranomaiset ja maallikot uskovat tunnistavansa valheen. Lisäksi selvitettiin mistä suomalaiset uskovat jäävänsä itse kiinni valehdellessaan ja miten nämä uskomukset vertautuvat kansainvälisiin tutkimustuloksiin. Verkkokyselylomakkeelle kerättiin vastauksia suomea äidinkielenään puhuvilta poliiseilta, hätäkeskuspäivystäjiltä ja maallikoilta (N = 154). Suomalaiset uskoivat kansainvälisen stereotypian mukaisesti tunnistavansa valheen katseen välttelystä ja hermostuneisuudesta. Myös puheen ristiriitaisuuksien, korjailujen ja välttelevyyden uskottiin olevan merkkejä valehtelusta. Viranomaiset uskoivat maallikoiden tapaan tunnistavansa valheen katseen välttelystä, ja aiempi tietämys valheentunnistamisesta ei vaikuttanut uskomuksiin. Suomalaisilla viranomaisilla oli samantapaisia ja virheellisiä uskomuksia valheen paljastavista merkeistä kuin maallikoilla. Suomalaisten käsitykset eivät juurikaan poikkea kansainvälisistä stereotypioista.
Firma vai yritys? Vierassanojen ja omaperäisten sanojen objektiivinen ja subjektiivinen frekvenssi selkokielessä
Artikkelissa tarkastellaan selkoteksteistä poimittujen vierassanojen (N = 50) ja niiden omaperäisten vastinesanojen (N = 50) objektiivista ja subjektiivista frekvenssiä. Objektiivista frekvenssiä tutkittiin vertailemalla sanojen esiintymistaajuutta selko- ja yleiskielisiä mediatekstejä sisältävissä korpuksissa. Subjektiivista frekvenssiä tutkittiin kyselyllä, jolla selvitettiin, kuinka usein kieliasiantuntijat (N = 25) kohtasivat sanoja ja mitä sanoja he käyttivät yleensä itse. Tutkimusaineiston omaperäiset sanat olivat korpusaineistoissa harvinaisempia kuin vierassanat, mutta omaperäisiä sanoja esiintyi selkokielessä enemmän kuin yleiskielessä. Yksittäisten sanojen esiintymistaajuudessa oli huomattavia eroja, jotka selittyivät esimerkiksi korpusaineistojen ja kielimuotojen eroilla. Kohtaamistaajuudeltaan yleisimpiä olivat objektiiviselta frekvenssiltään yleiset sanat, jotka esiintyivät monissa eri konteksteissa. Kohtaamistaajuus ja objektiivinen frekvenssi olivat samansuuntaisia etenkin yleisemmissä sanoissa, kun taas objektiiviselta frekvenssiltään harvinaiset sanat olivat kohtaamistaajuudeltaan monenlaisia. Tutkimusaineiston lyhyimmät sanat olivat objektiiviselta frekvenssiltään ja kohtaamistaajuudeltaan yleisimpiä. Kieliasiantuntijat suosivat omassa kielenkäytössään tutkimusaineiston sanaparien lyhyempiä sanoja ja vierassanoja. Esiintymistaajuus ei riitä ainoaksi sanojen yleisyyden arviointikriteeriksi selkokielessä. Yleisyyttä voitaisiinkin arvioida myös kohtaamistaajuudella ja käytöllä.
Aikuisten suomen kielen ja luku- ja kirjoitustaidon opiskelijoiden osallistumisen keinojen kehittyminen luokkahuonevuorovaikutuksessa
Tässä artikkelissa tarkastelen multimodaalisen keskustelunanalyysin keinoin aikuisten luku- ja kirjoitustaitoon tukea tarvitsevien suomenopiskelijoiden osallistumisen keinojen kehittymistä luokkahuonevuorovaikutuksessa kahdeksan kuukauden aikana. Aluksi kartoitan kolmen fokusopiskelijan osallistumiskeinojen kokonaiskuvan kahdessa eri aikapisteessä. Videoaineistosta hahmottuu kaksi erilaista oppijaprofiilia: aktivoituja ja alkujaankin aktiivinen osallistuja. Tämän jälkeen tarkennan analyysin näiden oppijaprofiilien edustajien kirjoitusaktiviteetteihin liittyvien avunpyyntöjen kehittymisen tarkasteluun. Näytän, että avun pyytäminen opettajalta muotoutuu ajan mittaan aktivoitujalla rutiininomaiseksi osallistumisen keinoksi luokkahuonevuorovaikutuksessa. Jo alkujaan aktiivinen osallistuja kehittyy etenkin kyvyssään toimia ymmärrettävästi avunpyyntösekvenssin edetessä. Tulosten pohjalta esitän, että toisen kielen oppimista koskevassa pitkittäistutkimuksessa on tarkoituksenmukaista käyttää analyyttisena yksikkönä sekvenssiä yksittäisten kielellisten ilmausten, vuorojen tai sosiaalisten toimintojen lisäksi. Multimodaalisen analyysin vahvuus vuorovaikutuskompetenssin kehittymisen tarkastelussa on, että se huomioi myös kehollisten keinojen ja tilanteiden sekventiaalisen etenemisen kokonaisvaltaisemmin.
aikuiset toisen kielen ja luku- ja kirjoitustaidon opiskelijat