Prologi (ISSN 2342-3684) Viestinnän ja vuorovaikutuksen tieteellinen yhdistys Prologos ry. julkaisee aikakauslehteä, joka on Julkaisufoorumi-luokituksen saanut tieteellinen journaali. Prologiin voi tarjota käsikirjoituksia suomeksi, ruotsiksi ja englanniksi. Kirjoittajakutsu on aina avoin eli artikkeliehdotuksia voi lähettää ympäri vuoden. Aikakauslehti esittelee ihmisten välisen vuorovaikutuksen uusinta tutkimusta. Tutkimus voi kohdistua esimerkiksi vuorovaikutussuhteisiin, ryhmiin, tiimeihin ja yhteisöihin, johtamisviestintään, esiintymiseen ja julkiseen puhumiseen, vaikuttamiseen ja argumentointiin, poliittiseen viestintään, kulttuurienväliseen viestintään, teknologiavälitteiseen kanssakäymiseen tai vuorovaikutuksen ja hyvinvoinnin yhteyksiin. Tutkimuksen kohteena voivat olla myös vuorovaikutusosaamisen ja -koulutuksen kysymykset.
Tekijänoikeuksien osalta noudatetaan mahdollisimman avointa ja kaikille osapuolille hyödyllistä menettelytapaa. Julkaisemisessa noudatetaan soveltuvin osin Suomen tiedekustantajien liitto ry:n laatimia ohjeita ja periaatteita (http://www.tiedekustantajat.fi/sopimukset.html). Aikakauslehdessä julkaistujen kirjoitusten tekijänoikeudet ovat sekä kirjoittajalla että Prologos ry:llä. Tämä tarkoittaa sitä, että sekä kirjoittaja että Prologos ry turvaavat näin toimintavapautensa Prologissa julkaistujen käsikirjoitusten osalta. Lehdessä julkaistut kirjoitukset on lisensoitu CC BY-NC-SA 4.0 -lisenssillä. Tekijänoikeus säilyy kirjoittajalla siten, että sen alkuperäinen julkaisuoikeus on lehdellä sekä sähköisenä että painettuna aikakauslehtenä. Artikkelia voi vapaasti käyttää opetuksessa ja muihin ei-kaupallisiin tarkoituksiin (esim. osana artikkeliväitöskirjaa) siten, että lähteenä mainitaan tekijä, artikkeli, lehden numero sekä artikkelin DOI-tunnus kokonaisuudessaan. Muunlaisesta jatkokäytöstä on neuvoteltava toimituskunnan kanssa. Artikkelin kustantaja-PDF-version saa tallentaa aikakauslehden numeron julkaisun jälkeen kirjoittajan organisaation julkaisuarkistoon tai muuhun vastaavaan palveluun, kunhan artikkelin alkuperäinen osoite (DOI) mainitaan. Kustantaja eli Prologos ry saa puolestaan valita artikkelin julkaisumuodon ja päättää tekstin mahdollisesta uudelleenjulkaisemisesta vapaasti, silloin kun kysymys on nimenomaan tieteellisen tiedon välittämisestä. Prologin rinnakkaistallennus ja arkistointi Julkaisijan taittaman PDF-version tekstistä saa tallentaa lehden numeron julkaisun jälkeen kirjoittajan organisaation julkaisuarkistoon tai muuhun vastaavaan palveluun, kunhan artikkelin alkuperäinen osoite (DOI) mainitaan. Prologin numerot arkistoidaan kokonaisuudessaan Jyväskylän yliopiston JYX-julkaisuarkistoon.
Tutkittu tieto käytäntöön: Miten lisätä tutkitun tiedon hyödyntämistä yhteiskunnassa?
Tutkittu tieto luo vakaan pohjan organisaatioiden, työelämän ja yhteiskunnan kehittämiselle. Tutkittua tietoa arvostetaan (Tiedebarometri, 2019), ja kiinnostus sen hyödyntämiseen on suurta (Rantala, Saunila & Ukko, 2022). Arvostus ja kiinnostus tutkittua tietoa kohtaan ei kuitenkaan aina muutu toiminnaksi: esimerkiksi yhteistyö yliopistojen ja yritysten välillä on viime aikoina vähentynyt (Koski, Suominen & Hyytinen, 2021). Tarkastelemme artikkelissamme tutkitun tiedon hyödyntämisen mahdollisuuksia ja toisaalta esteitä erityisesti viestinnän, vuorovaikutuksen ja yhteisöjen kannalta. Käsittelemme tutkitun tiedon hyödyntämisen esteitä kuudesta näkökulmasta, jotka ovat 1) tiedon määrä, 2) tiedon avoimuus ja löydettävyys, 3) tieteen kieli, 4) tutkimusaiheiden relevanssi, 5) tiedot, taidot ja motivaatio sekä 6) tutkitun tiedon arvostus. Esitämme tämän jälkeen ratkaisuja ja konkreettisia vinkkejä tutkitun tiedon hyödyntämisen lisäämiseksi. Sidomme ratkaisut neljään tutkitun tiedon elinkaaren vaiheeseen, jotka ovat 1) tiedon tuottaminen, 2) tiedon levittäminen, 3) tiedon soveltaminen ja 4) tiedon juurruttaminen. Väitämme, että tutkittu tieto herää henkiin ja löytää vaikuttavuutensa vuorovaikutuksessa. Toivomme, että artikkelimme vahvistaa ymmärrystä ja uskoa tieteen soveltamisen merkityksestä ja mahdollisuuksista työelämässä sekä laajemminkin yhteiskunnassa.
Copyright (c) 2023 Anne Laajalahti, Vilja Laaksonen http://creativecommons.org/licenses/by-nc-sa/4.0
Viestinnän etnografia ja suomalainen puhekulttuuri
Suomalaista puhekulttuuria on viimeisen kymmenen vuoden aikana tutkittu paljon viestinnän etnografisesta (ethnography of communication) näkökulmasta. Viestinnän etnografia on sosiaalis-konstruktionistinen lähestymistapa tai teoria viestinnän tutkimukseen, jossa ensisijaisena tavoitteena on kuvata ja tulkita puheyhteisöä ja viestinnän kulttuurisia piirteitä puheyhteisön jäsenten näkökulmasta. Artikkelissa esitellään viestinnän etnografian historiaa 1960-luvulta lähtien, avataan viestinnän etnografisen tutkimuksen sisältämiä käsityksiä viestinnästä ja kulttuurista, esitellään erityisesti suomalaisesta puhekulttuurista tehtyä viestinnän etnografista tutkimusta sekä kuvataan viestinnän etnografiaan kohdistettua kritiikkiä.
Kiusaamiskokemukset yhteisöön kiinnittymisen esteenä
Artikkeli perustuu Puheviestinnän päivillä 25.9.2009 pidettyyn plenum-esitelmään Kiusaamiskokemukset yhteisöön kiinnittymisen esteenä.
Maallikkosaarnan retoriikkaa: uskonnollinen puhe yhteisön rakentajana
Suomalaista saarnapuhetta on tutkittu melko runsaasti, myös retorisesta näkökulmasta, mutta maallikkosaarnojen tutkimus on vähäistä. Aiemmat tutkimukset kirkkosaarnoista ja maallikkosaarnoista kuitenkin osoittavat, että yhteisistä sisällöistä huolimatta ne edustavat melko erilaisia puhetyyppejä. Herätysliikesaarnaa leimaavat puheen spontaanius, kohdistaminen kirkkosaarnaa selvärajaisemmalle yhteisölle sekä saarnapuheen merkittävä rooli herätysliikeyhteisön viestintäkulttuurissa ja koko toiminnassa. Retorisen analyysin lähtökohtana käytettiin puhe-esitystä monesta eri näkökulmasta lähestyvää mallia, joka pohjautuu yhdysvaltalaisen George A. Kennedyn (1984) Raamatun tekstien tutkimuksessa käyttämään kehikkoon. Tässä sovellettua menetelmää ei siis ole alun perin luotu puhuttujen, äänitettyjen tai havainnoitujen saarnojen analyysia varten. Mallissa lähdetään liikkeelle retorisen yksikön määrittelystä ja edetään retorisen tilanteen ja sen asettamien vaatimusten kautta puheaineksen jäsentelyyn ja lopulta siihen, miten retorinen yksikkö on kyennyt täyttämään tilanteen luomat vaatimukset. Tutkimusaineisto koostui viidestä esikoislestadiolaisen herätysliikkeen maallikkosaarnasta. Saarnat litteroitiin ja niistä poimittiin puhujien käyttämät retoriset tehokeinot, joista yleisimmin esiintyvien käyttötapoja tarkasteltiin lähemmin. Saarnojen retorista tilannetta, rakennetta sekä maallikkosaarnaa puhetyyppinä analysoitaessa tuloksia täydennettiin havaintojen pohjalta tehdyillä tulkinnoilla. Saarnat etenivät assosiatiivisesti, ja niissä oli runsaasti puhujan tehokeinoja: Raamatusta lainattua kuvakieltä, retorisia kysymyksiä, vastakkainasetteluja ja toisteisuutta. Retorisen analyysin perusteella saarnoista piirtyi kuva omalle puheyhteisölle suunnatuista, yhteisön perinteitä noudattavasta puheesta, jolla on monia funktioita herätysliikkeen toiminnassa. Saarnat toimivat opetuksen sekä herätysliikeyhteisön identiteetin rakentamisen ja ylläpitämisen välineinä. Niiden avulla luodaan turvallisuuden tunnetta sekä rohkaistaan kuulijoita.
Lähestymistapoja ja kehityskohteita kulttuurienvälisen vuorovaikutusosaamisen tutkimuksessa
Yhteiskuntien monikulttuuristuminen ja kulttuurienvälisten viestintätilanteiden yleistyminen ovat lisänneet tarvetta ymmärtää ja kehittää kulttuurienvälistä vuorovaikutusosaamista eli kykyä toimia tehokkaasti, tarkoituksenmukaisesti ja eettisesti hyväksyttävällä tavalla vuorovaikutuksessa kulttuuritaustaltaan erilaisten viestintäkumppanien kanssa. Kulttuurienvälinen vuorovaikutusosaaminen onkin monien tieteenalojen ajankohtainen tutkimuskohde ja opetussisältö. Tämän artikkelin tavoitteena on kuvata kulttuurienvälisen vuorovaikutusosaamisen tutkimuksen aiempia lähestymistapoja sekä pohtia syitä ja keinoja kehittää niitä. Kuten intrakulttuurisen viestintä- ja vuorovaikutusosaamisen, myös kulttuurienvälisen vuorovaikutusosaamisen tarkastelua on vaikeuttanut aiheen käsitteellinen ja teoreettinen monimuotoisuus. Artikkelissani käsittelen kulttuurienväliseen vuorovaikutusosaamiseen liittyviä teoreettisia peruskysymyksiä ja ongelmakohtia. Esittelen ilmiöön liittyviä nimikkeitä ja määritelmiä sekä erilaisia näkökulmia siitä, mistä osaaminen koostuu ja mihin osaamisen tarkastelu voi kohdistua. Pohdin myös mahdollisuuksia edistää kulttuurienvälisen vuorovaikutusosaamisen tutkimusta. Kulttuurienvälisen vuorovaikutusosaamisen tutkimusta hyödyttäisi käsitteiden ja teoreettisten lähestymistapojen selkeyttämisen lisäksi eri tieteenalojen välinen yhteistyö. On myös tarpeen kehittää teoreettisia ja empiirisiä lähestymistapoja entistä useampien kulttuuristen näkökulmien pohjalta. Lisäksi alalla tarvitaan syvällisempää tietoa osaamisen kehittymisestä ja sen oppimisesta. Uutena tutkimushaasteena on sellainen kulttuurienvälinen vuorovaikutusosaaminen, jota tarvitaan ryhmissä ja yhteisöissä, jotka ovat monella tavoin monikulttuurisia. Kulttuurienvälisen vuorovaikutusosaamisen tutkimukseen liittyviin teoreettisiin ja empiirisiin haasteisiin kannattaa etsiä ratkaisuja, koska kulttuurienvälisen vuorovaikutusosaamisen käytännön sovelluksilla on annettavaa kaikille kulttuurienvälistä ja monikulttuurista arkea eläville viestijöille.
kulttuurienvälinen vuorovaikutusosaaminen
Sosiaalinen tuki työssä: Katsaus 2000-luvun tutkimuskirjallisuuteen
Sosiaalinen tuki on vuorovaikutusta, joka auttaa hallitsemaan kuormittavaan tilanteeseen liittyvää epävarmuutta ja vahvistaa yksilön käsitystä hyväksytyksi tulemisesta ja elämänhallinnasta. Sen on todettu selittävän työssäjaksamista, ja sillä on yhteyttä myös työmotivaatioon ja työyhteisöön sitoutumiseen. Tämän artikkelin tavoitteena on osoittaa, millä tavoin sosiaalista tukea työyhteisöissä on tutkittu ja mitä sosiaalisesta tuesta tällä hetkellä tiedetään kansainvälisen tutkimuskirjallisuuden perusteella. Artikkeli perustuu systemaattiseen kirjallisuuskatsaukseen, tarkastelu rajattiin 2000-luvulla julkaistuun empiiriseen puheviestinnän tutkimukseen. Aineiston analyysissä tarkasteltiin tutkimusten ongelmanasettelua, sosiaalisen tuen teoreettista ja operationaalista määrittelyä, tutkimusmenetelmiä ja aineistoja. Tarkasteltavana olleet tutkimukset jäsentyivät ongelmanasettelultaan neljään ryhmään: 1) yksilön kuormitusta, työuupumusta ja selviytymistä, 2) organisaatioon identifioitumista, tyytyväisyyttä ja tuloksellisuutta, 3) sosiaalista tukea ja ammatillisen roolin rakentumista sekä 4) tuen tarvetta, saamista ja osoittamista kuvaaviin ja selittäviin tutkimuksiin. Tutkimuksista puolet oli toteutettu kvantitatiivisilla menetelmillä, puolet laadullisesti tai menetelmätriangulaatiota käyttäen. Sosiaalisen tuen rooli tutkimuksissa on lähinnä selittävä. Sen avulla on pyritty ymmärtämään sekä yksilön työroolia, ammatti-identiteettiä ja siihen liittyvää kuormittumista että yksilön suhdetta työorganisaatioonsa. Interpersonaalisella tasolla sosiaalista tukea on tarkasteltu johtajalta ja työtovereilta saatuna sosiaalisena tukena, organisaatiotasolla tukea on kuvattu supportiivisen viestintäilmapiirin ja organisaation havaitun supportiivisuuden käsitteillä. Tulevaisuudessa näiden käsitteiden välisiä yhteyksiä tulisi selvittää. Tutkimushaasteena on myös työn kontekstiin sopivien supportiivisen viestinnän analyysimenetelmien kehittäminen.
Vuorovaikutus opettajaksi opiskelevien asiantuntijuudessa
Opettajan työssä vuorovaikutus on olennainen osa asiantuntijaosaamista. Työ toteutuu enimmäkseen vuorovaikutussuhteissa oppijoiden, opettajien, koulun muun henkilökunnan, vanhempien ja muiden sidosryhmien kanssa. Työssä korostuvat yhteistoiminta ja yhteisöllisyys: opettajan asiantuntijuus on vahvasti vuorovaikutusprosesseihin, -suhteisiin ja niihin osallistumiseen liittyvä ilmiö. Vuorovaikutuksen ja asiantuntijuuden yhteyden ymmärtäminen ei ole kuitenkaan itsestään selvää. Näin ollen on tärkeää tarkastella, miten opettajaksi opiskelevat näkevät vuorovaikutuksen merkityksen oman kehittyvän asiantuntijuutensa toteutumisessa. Tässä artikkelissa tarkastellaan, millaisia merkityksiä luokanopettajaksi opiskelevat (N = 127) antavat vuorovaikutukselle opintojen loppuvaiheeseen sijoittuvan asiantuntijuusseminaarin itsearvioinneissa. Asiantuntijuusseminaarin tarkoituksena on kehittää opettajaksi opiskelevien kykyä ymmärtää vuorovaikutuksen ja sen laadun merkitys asiantuntijuuden jakamisessa. Tässä opintojaksoa tarkastelevassa tutkimuksessa selvitetään, miten orientaatio vuorovaikutukseen (osallistuminen, jakaminen, prosessimaisuus) näkyy ja miten se ymmärretään opettajaksi opiskelevien itsearvioinneissa. Lisäksi tutkimuksessa selvitetään, millaisia suhtautumistapoja opiskelijoiden itsearvioinneissa ilmenee vuorovaikutukseen pohjautuvaa opintojaksoa kohtaan. Artikkelissa nostetaan esille, miten opettajan asiantuntijuus ja siihen kasvaminen vaatii jo opiskeluaikana tietoista ja tavoitteellista vuorovaikutukseen ja yhteiseen jakamiseen perustuvaa orientaatiota ja ohjausta.
Pääministeri Vanhasen naisystävästä Susan Kurosesta (sittemmin Ruusunen) kehkeytyi mediassa ennennäkemätön ilmiö. Alkujaan myönteinen suhtautuminen muuttui negatiiviseksi pian suhteen päätyttyä, ja kirjoittelu oli kuumimmillaan alkuvuodesta 2007. Kurosen esiintyminen Ruben & Joonas -show’ssa 25.1.2007 ja tulossa oleva kirja aiheuttivat lisää kohua ja nostattivat suuttumusta internetin keskustelupalstoilla. Artikkelini aineistona on Ruben & Joonas -show'n jälkeen Suomi24:n keskustelupalstalla ollut viestiketju Vuosisadan rakkaustarina. Tarkastelen aluksi, miten Susan Kurosesta kirjoitetaan tässä viestiketjussa. Pyrin myös selvittämään, miksi Kuronen herättää niin paljon suuttumusta. Kohun voimakkuus ja ihmisten kiihkeät reaktiot viittaavat siihen, että Kuronen on rikkonut kulttuurisia normeja jollakin tavalla. Aineiston pohjalta pohdin, mitä normeja Kuronen on rikkonut ja onko hän niiden seurauksena menettänyt kasvonsa suuren yleisön silmissä. Tulkitsen aineistoa diskursiivisesta näkökulmasta jaettujen kulttuuristen kokemuksien ja merkitysten kautta. Keskustelussa käydään neuvottelua aidon rakkauden ja parisuhteen kriteereistä, seurusteluun kuuluvista normeista, normirikkomuksista ja vastuusta. Kasvojen käsitteeseen kuuluu statuksen, kunnian ja arvokkuuden säilyttäminen. Kuronen ei osannut käyttäytyä seurustelusuhteen ja asemansa normien mukaan ja menetti siksi kasvonsa suuren yleisön silmissä. Toistuvat normirikkomukset ja kasvojen menetys saavat ihmiset tuntemaan myötähäpeää ja kollektiivista suuttumusta, joka ilmenee tunteenpurkauksina ja kritiikkinä keskustelupalstalla.
Mitä ryhmäviestinnän teoriat voisivat tarjota verkostojohtamiselle?
Verkostoitumisesta tuli 1990-luvulla Suomessa trendi. Sen myötä verkosto on yleistynyt yhteistyön muotona. Verkostoilta odotetaan paljon, mutta toiminnan laatu ja tulokset eivät vastaa aina odotuksia. Toisaalta toimintatapojen kehittämiseen ei ole riittävästi panostettu. Artikkelissa tarkastellaan verkostojohtamista viestinnän ja vuorovaikutuksen näkökulmasta. Näkökulma on luonteva, koska koko verkoston olemassaolo perustuu toimijoiden henkilökohtaisiin suhteisiin ja vuorovaikutukseen. Lisäksi johtaminen on viestintää ja viestintäosaamisen merkitys kaikessa johtamisessa on kasvanut. Aluksi artikkeli avaa näkökulmia, jotka luovat kuvaa siitä, mitä tekijöitä verkostojohtamisessa on hyvä ottaa huomioon. Näitä näkökulmia peilataan kahteen ryhmäviestinnän teoriaan: strukturaatioteoriaan ja funktionaaliseen teoriaan. Artikkeli nostaa yhdeksi verkostojohtamisen haasteeksi toimijoiden tasavertaisuuden ihanteen, koska johtaminen koetaan toisinaan uhkana verkoston toimijoiden tasavertaisuudelle. Strukturaatioteorian mukaan erilaiset ryhmäilmiöt rakentuvat vuorovaikutusprosesseissa. Sen mukaan verkoston rakenne ja toimintatavat ovat suoraan suhteessa verkoston vuorovaikutukseen. Esimerkiksi tasavertaisuuden näkökulmasta johtajan ja muiden toimijoiden roolit syntyvät vuorovaikutuksessa ja siten ne kuvaavat verkoston todellisuutta. Funktionaalinen teoria tarkastelee johtamista toimintoina, jotka edistävät tai vaikeuttavat tavoitteiden saavuttamista. Funktionaalinen teoria korostaa johtajan kahtatoista haastetta: toisaalta vahvistaa koheesiota, toisaalta varmistaa toimiva päätöksentekoprosessi. Kun strukturaatioteoria tarkastelee vuorovaikutuksen suhdetta verkoston rakenteeseen ja toimintaan, funktionaalinen teoria tarkastelee vuorovaikutuksen suhdetta verkoston tuloksellisuuteen. Artikkelissa todetaan, että kumpaakin teoriaa voidaan soveltaa verkostojohtamisen tutkimuksessa, mutta niiden lähtökohdat ovat erilaiset.
Käräjätuomareiden ja syyttäjien käsitykset kuuntelemisesta
Tutkimus selvittää suomalaisten käräjätuomareiden ja syyttäjien kuuntelemisen käsitteelle antamia merkityssisältöjä. Kuuntelemisen käsite on monitulkintainen, mutta yleisesti sen voidaan katsoa merkitsevän kognitiivista informaation organisointia ja sanoman kriittistä arviointia. Samalla sen voidaan nähdä olevan välinesuhteiden rakentamisessa ja ylläpitämisessä sekä oppimisessa ja informaation yhdistelemisessä. (Imhof 2003.) Kuuntelemisen käsitteelle annetut merkityssisällöt myös ennustavat kuuntelemiskäyttäytymistä (Fitch-Hauser 1990; Imhof & Janusik 2006, 81). Oikeudellinen viestintäympäristä on kuuntelemisen kannalta haasteellinen tutkimuskohde sen toiminnan muodollisuuden, hierarkkisten rakenteiden ja osapuolten asymmetristen viestintäsuhteiden vuoksi (Välikoski 200413). Käräjätuomareiden ja syyttäjien kuuntelemisen käsitteelle antamia merkityssisältöjä päästiin tutkimuksessa tarkastelemaan Imhofin ja Janusikin (2006) kuuntelemisen mittarin (Listening Concepts Inventory) avulla. Vastaajat arvioivat kuunnella-verbin läheisyyttä Likert-asteikolla 48 verbiin. Tutkimukseen osallistui 96 syyttäjää ja 24 käräjätuomaria. Tutkimuksessa vastaajat antoivat kuuntelemisen käsitteelle merkityssisältöjä, jotka liittyivät informaation organisointiin kriittisesti sekä informaation omaksumiseen ja integrointiin mutta eivät suhteiden rakentamiseen ja ylläpitämiseen. Tulos vahvistui koko aineistossa taustamuuttujista riippumatta ja poikkesi selvästi aiemmista tuloksista.
Lectio praecursoria puheviestinnän väitöskirjan "Jännittäminen opiskelun puheviestintätilanteissa" tarkastustilaisuudessa Jyväskylän yliopistossa 21.12.2007. Vastaväittäjänä tilaisuudessa oli KT Leena Penttinen (Joensuun yliopisto) ja kustoksena professori Maarit Valo.
Teknologiavälitteinen vuorovaikutus ja identifioituminen hajautetuissa tiimeissä
Lectio praecursoria puheviestinnän väitöskirjan ”Vuorovaikutus, viestintäteknologia ja identifioituminen hajautetuissa tiimeissä” tarkastustilaisuudessa Jyväskylän yliopistossa 8.12.2007. Vastaväittäjänä tilaisuudessa oli dosentti Jukka Lipponen (Helsingin yliopisto) ja kustoksena professori Maarit Valo.
Lectio praecursoria puheviestinnän väitöskirjan ”Social interaction in Online Multiplayer Communities” tarkastustilaisuudessa Jyväskylän yliopistossa 22.9.2007. Vastaväittäjänä tilaisuudessa oli yliassistentti Tony Manninen (Oulun yliopisto) ja kustoksena professori Maarit Valo.
Esittelen artikulaation käsitteeseen nojaavaa merkitysteoriaa ja sovellan sitä kokeilevasti puheen ja puhetilanteiden käsitteellistämiseen sekä puhekasvatuksen normien arvioimiseen. Artikkeli on teoreettinen ja poleeminen, ja se etsii alustavasti merkitystutkimuksen mahdollisuuksia pureutua puheilmiöihin. Esimerkkiympäristönä käytän yliopiston puhetilanteita ja nostan esiin niiden kulttuurisia merkityspotentiaaleja. Lopuksi käsittelen taiteen keinojen käyttämistä puhekasvatuksessa sekä pohdin artikulaatioteorian ja humanistiseksi kutsutun puheviestinnän perinteen suhdetta.
Empatia on tärkeä osa lääkärin professionaalista viestintää. Tässä artikkelissa empatian käsitteellä tarkoitetaan sitä, että ammatillisessa viestintäsuhteessa lääkäri ymmärtää potilaan emotionaalisen tilan kompleksisuuden ja tekee omalla viestinnällään tämän ymmärryksen potilaalle havaittavaksi. Toimiva lääkäri-potilasvuorovaikutussuhde ja lääkärin tapa keskustella ovat nousseet yhä tärkeämmiksi lääkärin työssä. Potilaan tyytymättömyys lääkärin viestintään saattaa olla perusteena jopa potilaiden tai omaisten tekemissä kanteluissa. Lääkärin viestinnän informaatiokeskeisyys ja empaattisuuden puute saattavat olla yksi syy siihen, että potilas kokee lääkärin viestinnän epätyydyttäväksi. Artikkeli perustuu 21 lääkärin vastauksiin useita eri aihealueita käsittäneissä teemahaastatteluissa. Haastateltujen käsityksen mukaan empaattinen viestintä auttaa lääkäriä lähestymään ja tukemaan potilasta, mutta yliempaattisuus voi toisaalta vaikeuttaa lääkärin mahdollisuuksia auttaa ja toisaalta myös lisätä lääkärin emotionaalista kuormitusta. Pitäytymällä ammatillisuudessa lääkäri pyrkii suojaamaan itseään liialliselta tunnerasitukselta. Lisäksi empaattisuuden viestiminen heijastuu lääkärin työn mielekkyyteen. Lääkärien näkemykset eroavat siinä, pitääkö lääkärin aina olla empaattinen. Lääkärit myös katsovat, että kaikille potilaille ei tarvitse olla empaattinen. Kaiken kaikkiaan lääkärit näyttävät tasapainoilevan tehokkaan informaation välityksen ja empaattisesti tarkoituksenmukaisen viestinnän välillä kertoessaan potilaalle huonoja uutisia.
Lääkärin ja poliitikon viestintäosaamisen jäljillä
Tässä artikkelissa pureudutaan lääkärin ja poliitikon viestintäosaamiseen. Tavoitteenamme on pohtia, millaisia merkityksiä ja jäsennyksiä viestintä- ja vuorovaikutusosaamisen käsitteet saavat tai voisivat saada lääkärin ammatissa sekä osana poliitikon tehtävää. Kun viestintäosaamista tarkastellaan ammatin tai tehtävän näkökulmasta, voidaan ajatella, että viestintäosaaminen limittyy yksilön ammattiosaamiseen. Kostiainen (2003, 10) on määritellyt viestintäosaamisen seuraavasti: ”Viestintäosaaminen tarkoittaa yksilön viestinnällisiä toimintakykyä eli niitä ihmisten väliseen vuorovaikutukseen liittyviä tietoja, taitoja, kykyjä, ominaisuuksia, asennoitumista ja ymmärrystä, joita ammattilainen tarvitsee työssä menestyäkseen ja joille hän antaa omat merkityksensä ja oman painoarvonsa.” Tavoitteemme on pohtia, mitä annettavaa puheviestinnällisellä lähestymistavalla voisi olla poliitikkojen viestintäosaamisen tarkastelulle ja millaisena viestintään ja vuorovaikutukseen liittyvä osaaminen lääkärin työssä näyttäytyy.
Kriisivuorovaikutuksen jännitteet organisaation mainekriiseissä
Organisaation mainetta ja mainekriisejä on tutkittu runsaasti eri tieteenaloilla. Tässä artikkelissa syvennetään ymmärrystä organisaation mainekriiseistä kriisivuorovaikutuksen ja mainekriisien parissa työskentelevien viestinnän ammattilaisten näkökulmasta. Aiheen tarkasteluun sovelletaan relationaalisen dialektiikan viitekehystä (Baxter & Montgomery, 1996). Tutkimuskysymys on seuraava: millaisia kriisivuorovaikutuksen jännitteitä viestinnän ammattilaiset kohtaavat organisaation mainekriisien yhteydessä? Tutkimusaihetta lähestytään mainekriisien parissa työskentelevien viestinnän ammattilaisten kokemana ja kuvaamana. Tutkimus on laadullinen, ja tutkimusaineisto koostuu kahdeksan viestinnän ammattilaisen teemahaastattelusta. Aineisto analysoitiin teoriaohjaavan sisällönanalyysin keinoin. Tulosten mukaan kriisivuorovaikutusta luonnehtii organisaation mainekriiseissä kaksi pääjänniteparia: (1) nopeuden ja harkinnan sekä (2) avoimuuden ja salailun jännite. Nämä jänniteparit jakaantuvat edelleen siten, että nopeuden ja harkinnan jännite sisältää yllätyksellisyyden ja ennakoitavuuden sekä uuden ja perinteisen kriisiviestinnän alajännitteen ja avoimuuden ja salailun jännite sisältää vuorovaikutteisuuden ja yksisuuntaisuuden sekä yhdenmukaisuuden ja moniäänisyyden alajännitteen. Kriisivuorovaikutuksen jännitteiden ymmärtäminen auttaa mainekriisien hallinnassa, kriisivuorovaikutuksen kehittämisessä sekä viestinnän ammattilaisten tukemisessa työssään. Päätännössä tuodaan esille tutkimustulosten sovelluskohteita ja jatkotutkimustarpeita. Lisäksi arvioidaan relationaalisen dialektiikan soveltuvuutta viestinnän ammattilaisten työn tarkasteluun mainekriisien yhteydessä.
Copyright (c) 2019 Anni Hammarén, Anne Laajalahti http://creativecommons.org/licenses/by-nc-sa/4.0
Puheviestinnän asiantuntijana moniammatillisessa yhteistyössä
Moniammatillinen yhteistyö ja jaettu asiantuntijuus ovat entistä enemmän tulevaisuuden haasteena asiantuntijuuden kehittymisessä. Moniammatillisen työorientaation laajentumisen myötä puheviestinnän ammattilaiselle tarjoutuu monia rooleja, joissa hän voi soveltaa asiantuntijuuttaan luovasti. Puheviestinnän asiantuntija pystyy tutkimaan, jäsentämään ja konkretisoimaan vuorovaikutuksen ilmiöitä ja muuttamaan niistä saadun tiedon yhdessä muiden alojen asiantuntijoiden kanssa esimerkiksi koulutussuunnitelmaksi tai kehityshankkeeksi. Rooleja voivat olla moniammatillisen yhteistyön koordinoijan ja kehittäjän, viestinnän suunnittelijan, viestintäsuhteiden asiantuntijan ja puheviestintätaitojen kouluttajan roolit. Rooleja havainnollistetaan artikkelissa kahden esimerkkitapauksen avulla. Niissä puheviestinnän asiantuntija toimii moniammatillisen työryhmän ja tiimin jäsenenä: ensimmäisessä tarkastellaan psykologian opiskelijoiden puheviestinnän kurssia, toisessa esiintymisjännityksestä ja sosiaalisista peloista kärsiville yliopisto-opiskelijoille suunnattuja ohjattuja vertaistukiryhmiä. Moniammatillinen työote edellyttää sekä henkisiä että materiaalisia voimavaroja, toimijoilta sitoutumista yhteistyöorientaatioon ja taustaorganisaatioilta sosiaalista ja taloudellista tukea. Tärkeä ominaisuus jaetun asiantuntijuuden toteutumisessa on toisaalta vahva oma ammatillinen identiteetti ja oman ammattiosaamisen rajojen tunnustaminen, toisaalta tahto ja rohkeus uusiin näkökulmiin ja perinteisten rajojen ylityksiin.
psykologin puheviestintätaidot opiskelijaterveydenhoito
Tuen merkityksentyminen potilas-hoitajasuhteessa osastohoidossa
Lectio praecursoria puheviestinnän väitöskirjan "Tuen merkityksentyminen potilaan ia hoitajan vuorovaikutuksessa" tarkastustilaisuudessa Jyväskylän yliopistossa 16.12.2006. Vastaväiitäjänä tilaisuudessa oli dosentti Elina Eriksson (Turun yliopisto) ja kustoksena professori Maarit Valo.
Uuden ja erilaisen elämäntilanteen, kuten uuden kulttuurisen ympäristön, kohtaaminen edellyttää aina tavalla tai toisella uuteen elämäntilanteeseen ja uuteen ympäristöön sopeutumista. Useat tutkijat määrittelevät sopeutumisen prosessiksi, joka aiheutuu erilaisten ihmisten ja ympäristöjen kohtaamisesta ja välittömästä kontaktista, (esim. Berry 1997; Liebkind 2000; Redfield, Linton & Herskovits 1936). Käsitetäänkö prosessi ainoastaan yksipuolisena muutoksiin reagointina, kuten psykologisina muutoksina ja käyttäytymisen muutoksina, vai vuorovaikutuksellisena prosessina, jossa vuorovaikutuksen osapuolet yhdessä luovat merkityksiä muutosten keskellä, riippuu näkökulmasta. Tässä artikkelissa sopeutumista tarkastellaan vuorovaikutuksen näkökulmasta. Sopeutuminen nähdään vuorovaikutusprosessina, jossa henkilö pyrkii luomaan ja ylläpitämään vuorovaikutussuhteita, jotka tukevat henkilön psyykkistä hyvinvointia ja auttavat häntä toimimaan uudessa tai muuttuneessa ympäristössä. Vaikka vuorovaikutuksen näkökulmasta sopeutuminen nähdään dynaamisena, jatkuvasti muuttuvana prosessina, sopeutumisella, ja siis vuorovaikutussuhteilla, voidaan silti nähdä olevan myös tavoite. Vuorovaikutussuhteiden merkitys ja tavoite on tukea henkilön psyykkistä hyvinvointia ja kykyä toimia uudessa ympäristössä. Vuorovaikutuksen näkökulmasta sopeutumisen tavoite ei kuitenkaan ole staattinen, täysin saavutettavissa oleva tila, vaan näkökulman mukaan sopeutumiselle asetetut tavoitteet muuttuvat tilanteen, kontekstin ja kulloisenkin vuorovaikutussuhteen mukaan. Kun sopeutumista tarkastellaan vuorovaikutuksellisena prosessina, oleellisinta ei Kimin (2001, 38) mukaan ole itse tavoite, vaan siihen tähtäävän prosessin ymmärtäminen. Tässä artikkelissa ei niinkään tarkastella psyykkistä hyvinvointia ja kykyä toimia uudessa tai muuttuneessa ympäristössä sinänsä, vaan näitä tavoitteita lähestytään tarkastelemalla sitä, mikä merkitys vuorovaikutussuhteilla uudessa tai muuttuneessa ympäristössä voi olla. Tällöin vuorovaikutussuhteita ei nähdä ainoastaan välineellisesti sopeutumisen tavoitteiden saavuttamisessa, vaan keskeisinä ilmiöinä ja entiteetteinä, joissa annetaan ja vastaanotetaan tukea, vaihdetaan informaatiota ja luodaan merkityksiä.
Näkökulmia koulun ja työpaikan kiusaamissuhteisiin
Tässä artikkelissa tarkastellaan koulu- ja työpaikkakiusaamista vuorovaikutussuhteiden näkökulmasta. Kiusaaminen määritellään pitkäkestoiseksi prosessiksi, jossa yksilö kokee joutuvansa toisen yksilön, ryhmän tai yhteisön järjestelmällisen ja toistuvan loukkaavan ja/tai aggressiivisen käyttäytymisen kohteeksi. Koulu- ja työpaikkakiusaamisen ilmiöissä on havaittu paljon yhteneväisyyksiä, mutta myös eroja. Kiusaamisilmiötä on tähän mennessä tutkittu pääasiallisesti yksilön, ryhmän ja yhteisön näkökulmista. Tuore näkökulma sen sijaan on kiusaamisen tarkastelu vuorovaikutussuhteiden tasolla. Artikkelissa käsitellään kiusaamisilmiötä nimenomaan vuorovaikutussuhteen – kiusaamissuhteen – näkökulmasta. Kiusaamissuhteella tarkoitetaan tässä artikkelissa ei-toivottua vuorovaikutussuhdetta, jossa esiintyy viestintää, jonka vähintään yksi osapuoli kokee kiusaamisena ja joka voi uhata hänen henkistä ja fyysistä hyvinvointiaan. Artikkelissa tarkastellaan kiusaamissuhteen osapuolia sekä kiusaamissuhteessa esiintyvää loukkaavaa ja uhkaavaa viestintää. Lisäksi pohditaan, millainen vuorovaikutussuhde kiusaamissuhde on, miten se saa alkunsa ja miten sitä ylläpidetään. Artikkelissa myös pohditaan kiusaamissuhteessa ilmenevään viestintään liittyviä tulkintaeroja. Kiusaamissuhdetta tarkastellaan koulun sekä työpaikan konteksteissa.
Entrepreneurs’ interpersonal communication competence in networking
Modern international business calls for competencies that enable entrepreneurs to be creative, innovative, effective and capable of networking. Competencies in forming and developing networks are particularly valuable for organizations and companies in countries with small economies, such as Finland, that are dependent on export and profitable international business. The aim of this research is to build understanding of what kind of interpersonal communication competence (ICC) entrepreneurs need in networking. Since the classic work of Granovetter (1982) and others (see e.g. Håkansson, 1982; Håkansson & Snehota, 2000), network theory and network analysis have become popular when trying to understand the behavior of organizations as well as of individuals in multiple contexts. The importance of networking has been recognized in international business and entrepreneurship research (e.g. Newman et al., 2006; Rauch et al., 2015). In the field of communication, there is a long tradition of studying interpersonal communication competence. Yet little attention has been given to entrepreneurs’ interpersonal communication competence in networking. To date, networking has been mainly studied in the research field of network analysis. Thus, it makes sense to focus on previous research in these fields. The data consist of thematic interviews (N = 14) carried out with entrepreneurs representing different companies from various industries. The data were analyzed with abductive logic by applying thematic analysis. The results show that in networking entrepreneurs’ ICC has four crucial dimensions: (1) behavioral communication competence (relational communication skills), (2) cognitive communication competence (knowledge on communication, meta-cognition), (3) affective dimension (motivation, attitude, ethical mindset), and (4) business-related competence and resources (business expertise, resources). We also discuss a way for other researchers to continue studying context-specific meanings related to interpersonal communication competence, and how the results can be applied when planning and executing entrepreneurs’ communication training.
Interpersonal communication competence, entrepreneurship, networks
Copyright (c) 2020 Lotta Kokkonen http://creativecommons.org/licenses/by-nc-sa/4.0
Prologi – kehittyvä tieteellinen vuosikirja
Copyright (c) 2019 Emma Kostiainen http://creativecommons.org/licenses/by-nc-sa/4.0
Poliittisen standup-komedian sukupuolittuneisuus Valkoisen talon kirjeenvaihtajien illallisilla
Copyright (c) 2019 Outi Hakola http://creativecommons.org/licenses/by-nc-sa/4.0
Vuoden vuorovaikutusteko -palkinto: Johtajatulet
Prologos ry myönsi Vuoden vuorovaikutusteko -kunniamaininnan Suomen Partiolaisille Johtajatulet-metsäseminaarin järjestämisestä. Tapahtuma järjestettiin syksyllä 2019 Hämeenlinnan Evolla. Metsäseminaarin johtajat Paula Viikari ja Pekka Hankela kertovat, että nykymuotoisenaan tapahtumaa on järjestetty vuodesta 2015 lähtien joka toinen vuosi. Johtajatulilla on kuitenkin esikuva kauempana partion toiminnassa, johon tapahtuman nimikin viittaa: partionjohtajilla on ollut tapana kerääntyä yhdessä nuotiotulien äärelle keskustelemaan vertaisten kesken johtamisesta.
Puheenvuorot (puheenvuorot, lectio praecursoria)
Copyright (c) 2019 Paula Viikari, Pekka Hankela http://creativecommons.org/licenses/by-nc-sa/4.0
Lectio Praecursoria: Virkateksti koettelee lukijaa
Lectio praecursoria suomen kielen väitöskirjaksi tarkoitetun tutkimuksen Virkatekstin käytettävyys. Pöytäkirjasta verkkotekstiksi ja sosiaalisen median päivitykseksi tarkastustilaisuudessa Tampereen yliopistossa 16.08.2019. Vastaväittäjänä toimi professori Merja Koskela (Vaasan yliopisto) ja kustoksena dosentti Unni Leino (Tampereen yliopisto).
Copyright (c) 2019 Riitta Suominen http://creativecommons.org/licenses/by-nc-sa/4.0
Aino Sallisen juhlapuhe Prologos ry:n 30-vuotisjuhlassa 4.10.2019
Copyright (c) 2019 Aino Sallinen http://creativecommons.org/licenses/by-nc-sa/4.0
Lectio Praecursoria: Naiset politiikan huipulla — Sukupuolittunut viestintä ja johtajuus
Lectio praecursoria puheviestinnän väitöskirjaksi tarkoitetun tutkimuksen Naiset politiikan huipulla. Sukupuolittunut viestintä ja johtajuus tarkastustilaisuudessa Tampereen yliopistossa 1.12.2018. Vas- taväittäjänä toimi professori Susan Meriläinen (Lapin yliopisto) ja kustoksena professori Pekka Isotalus (Tampereen yliopisto).
Copyright (c) 2019 Johanna Mäkelä http://creativecommons.org/licenses/by-nc-sa/4.0
“No periaatteessa minun tiedossani se aika lailla on”: Palveluohjauksen työntekijän tiedollinen asema varhaiskasvatuksen palveluohjauskeskusteluissa
Kunnilla on laissa säädetty velvollisuus antaa huoltajille tietoa erilaisista varhaiskasvatuksen vaihtoehdoista. Tätä tiedottamista kutsutaan palveluohjaukseksi. Tässä artikkelissa tarkastellaan huoltajan ja kunnan palveluohjauksen työntekijän välisiä puhelinkeskusteluja. Palveluohjauskeskusteluja tutkitaan institutionaalisen vuorovaikutuksen näkökulmasta. Institutionaaliselle vuorovaikutukselle on ominaista osallistujien roolien muotoutuminen vuorovaikutuksen edetessä (esim. Drew & Heritage, 1992). Artikkelissa kiinnitämme huomion vuorovaikutukseen osallistujien tiedollisiin suhteisiin hyödyntämällä tietämisen alueen käsitettä (Heritage, 2012). Artikkelissa tutkitaan, miten palveluohjauksen työntekijän tiedollinen asema rakentuu vuorovaikutuksessa huoltajan kanssa ja minkä tiedon tulkitaan keskusteluissa kuuluvan työntekijän tietämisen alueeseen. Aineisto koostuu varhaiskasvatuksen palveluohjauksen puhelinkeskustelujen tallenteista (n=24), joiden analyysi pohjaa diskurssianalyyttiseen tarkasteluun. Työntekijän tietämisen alueen kuvataan muodostuvan tiedon tarjoamisen, tiedonannon vaiheittaisuuden ja tietämisen oikeutuksen kokonaisuudesta. Tiedon tarjoaminen ja samalla työntekijän ammatillisen tietämisen alue käsitti kunnan varhaiskasvatuspalveluita koskevan perustiedon. Lisäksi siihen katsottiin kuuluvan huoltajien työtilanne, minkä seurauksena puhelinkeskusteluja sävytti työelämäorientoituneisuus. Sen sijaan niihin ei juurikaan sisältynyt keskustelua lapsesta.
Copyright (c) 2019 Anu Katriina Kuukka, Anna Siippainen, Maarit Alasuutari http://creativecommons.org/licenses/by-nc-sa/4.0