Työelämän tutkimus -lehden päämääränä on edistää työelämään ja työyhteiskuntaan kohdistuvaa tutkimusta, keskustelua ja kehittämistä. Lehteä julkaisee Työelämän tutkimusyhdistys ry. Vuodesta 2003 ilmestynyt Työelämän tutkimus on laaja-alainen ja poikkitieteellinen tutkijoiden ja muiden asiantuntijoiden foorumi.
Työelämän tutkimusyhdistys ry – Föreningen för arbetspolitisk forskning
Tekijänoikeudet julkaistavaksi hyväksyttyyn tekstiin siirtyvät kansainvälisen tekijänoikeuskäytännön mukaisesti Työelämän tutkimus -lehdelle. Käsikirjoitus julkaistaan sähköisessä muodossa journal.fi-alustalla. Koko sisältö on heti julkaisemisen jälkeen kokonaan avointa. Julkaistuja artikkeleita ja muita tekstejä voi vapaasti käyttää opetuksessa ja muihin ei-kaupallisiin tarkoituksiin siten, että lähteenä mainitaan tekijä, tekstin otsikko ja lehden numero eikä sisältöä muuteta millään tavalla (CC BY-NC-ND -lisenssi).
Ostrakismi ja yksinäisyys digitalisoituneessa työelämässä: miten välttää luisumista ulkokehälle?
Työelämästä on tullut monella tapaa intensiivistä digitalisaation myötä, ja kiire ja tuottavuuden eetos ovat saaneet entistä enemmän jalansijaa. Näillä ei kuitenkaan pääse kovin pitkälle, jos yhteisöllisyys ja yhdessä tekeminen rapautuvat. Nykyisin etä- ja hybridityössä työyhteisön sosiaalisen hyvinvoinnin ja koheesion rakentaminen ja ylläpito vaativatkin organisaatioilta uusia lähestymistapoja, koska ihmiset voivat helposti ajautua näkymättömiin. Sen vuoksi on tärkeää tarkastella, miten tahaton tai tahallinen ulossulkeminen ja yksinäisyyden kokemukset näyttäytyvät digitalisoituneessa työelämässä ja mitkä tekijät kärjistävät tai lieventävät niitä. Reflektoimme hankkeemme Kilpailukykyä sosiaalipsykologiasta – Työhyvinvoinnin tukeminen digitalisoituneessa työelämässä tutkimustulosten ja tutkimuskirjallisuuden pohjalta käytännönläheisiä oivalluksia johtajille ja organisaatioille. Nämä koostuvat neljästä pääteesistä: rakentakaa arvostava, osallistava ja reilu organisaatiokulttuuri, suunnitelkaa osallistavat viestintäkäytänteet, käyttäkää teknologiaa eristämisen sijaan yhdistämiseen ja tukekaa esihenkilöitä ja johtakaa sosiaalista hyvinvointia.
ostrakismi, yksinäisyys, yhteenkuuluvuus, digitaaliset työympäristöt
Copyright (c) 2026 Työelämän tutkimus https://creativecommons.org/licenses/by-nc-nd/4.0
Työelämän kehittämisen inhimillinen käänne – kohti tasa-arvoista osallistamista
Taiwanin suuryritysten näkökulmia osaavan työvoiman hallintaan ja yritysvastuuseen
Tutkimuksessa tarkastellaan strategioita ja käytäntöjä, joita taiwanilaiset yritykset käyttävät hallitakseen, houkutellakseen ja pitääkseen osaavia työntekijöitä. Viitekehyksenä käytetään sisäistä ja ulkoista yritysvastuuta sekä osaavan työvoiman hallintaa. Aineistona käytetään kolmenkymmenen FTSE TWSE Taiwan 50 -indeksiin kuuluvan yrityksen yritysvastuuraportteja vuodelta 2022. Tutkimuksessa käytetään laadullista suunnattua sisällönanalyysiä osaavan työvoiman hallinnan tasojen ja vastuullisuuden ulottuvuuksien tutkimiseksi. Keskeiset tulokset osoittavat, että yritykset käyttävät arvopohjaista johtamista. Tämä tarkoittaa, että yritykset rakentavat henkilöstöpolitiikkansa ja työvoiman hallinnan käytäntönsä eettisten periaatteiden, yhteisöllisyyden ja kestävän kehityksen arvojen varaan osana laajempaa sosiaalista vastuuta houkutellakseen ja pitääkseen osaavia työntekijöitä. Tutkimus tarjoaa syvällisen käsityksen siitä, miten yritykset voivat yhdistää työvoiman hallinnan ja yritysvastuun toiminnan kaikilla tasoilla.
osaavan työvoiman houkuttelu ja pitäminen
Yritysten kilpailukyvyn ja kansalaisten tasa-arvon vuoksi
Työmarkkinajärjestöt ovat keskeinen elinikäisen oppimisen politiikan osapuoli poliitikkojen, koulutuksen tarjoajien ja koulutuspalveluja käyttävien kansalaisten rinnalla. Artikkelissa analysoidaan työmarkkinajärjestöjen osallistumista elinikäisen oppimisen politiikan muotoilemiseen kysymällä, miten työelämän etujärjestöt omaksuvat ja tulkitsevat elinikäisen ja jatkuvan oppimisen teemoja. Tarkemmin analysoidaan, millaisia sisältöjä ja tavoitteita järjestöt painottavat, millaista osaamista ne pitävät tärkeänä sekä miten erilaiset ammatilliset ryhmät ja niiden osaamistarpeet otetaan huomioon. Aineisto muodostuu Akavan, EK:n, SAK:n, STTK:n ja Suomen Yrittäjien vuosina 2016–2023 julkaisemista koulutusta ja elinikäistä oppimista käsittelevistä koulutuspoliittista lausunnoista, ohjelmista ja blogikirjoituksista (N=118). Järjestöjen koulutuspoliittista kielenkäyttöä jäsennetään kriittisellä politiikka-analyysillä, jota pohjustetaan sisällönanalyysillä. Aineistosta tunnistettiin kolme rinnakkaista ja osin toisiaan haastavaa politiikkadiskurssia, jotka nimettiin osaamis- ja kilpailukykydiskurssiksi, itsensä kehittämisen diskurssiksi ja inhimillisyyden ja tasa-arvon diskurssiksi. Järjestöjen koulutuspoliittisen kielenkäytön analyysi tekee näkyväksi eroja elinikäisen oppimisen politiikan tavoitteissa, arvoissa ja tulkinnoissa ja osoittaa tasa-arvotavoitteen kamppailevan elintilasta kilpailukyvyn ja yksilöllisen työllistettävyyden kehittämisen rinnalla.
Jännitteitä päiväkotien moniammatillisissa tiimeissä
Artikkelissa tarkastellaan päiväkotien moniammatillisissa tiimeissä ilmeneviä jännitteitä ja niiden säätelyä. Artikkelin aineisto koostui ryhmähaastatteluista (N=21), joita analysoitiin hyödyntämällä Goffmanin kasvotyön käsitteistöä. Tutkimuksen tarkoituksena oli tavoittaa sellaisia vuorovaikutustilanteita, jotka tuottavat jännitteisyyttä tiimissä ja tarvetta suojella toisen tai omia kasvoja. Analyysimme osoittaa, että päiväkotien moniammatillisissa tiimeissä tapahtuu kasvotyötä kaikissa sen muodoissa: välttäminen, korjaaminen ja pisteiden keruu. Kasvotyön tarvetta synnyttää erityisesti ristiriitaiset käsitykset varhaiskasvatuslakiin ja varhaiskasvatussuunnitelman perusteisiin kirjatun opettajan kokonaisvastuun toteutumisesta tiimeissä. Analyysin perusteella tarkastelemme kriittisesti moniammatilliseen tiimityöhön liittyviä normatiivisia diskursseja ja moniammatillisuuden perusteita varhaiskasvatuksen perustehtävän ja lasten edun kannalta.
Yhden vai kahden kartan suomalaiset? Ammattikorkeakoulujen aikuiskoulutus alueilla ja poliittisessa ohjauksessa 1997–2015
Aikuisten osaamisen kehittäminen korostuu nuorten ikäluokkien pienentyessä. Aikuiskoulutus on kuitenkin usein joutunut joustamaan yhteiskunnan rakenteiden muutoksissa ja vaihtuvassa poliittisessa ohjauksessa. Perehdyn artikkelissani ammattikorkeakoulujen tutkintoon johtavaan aikuiskoulutukseen maakunnittain. Tutkin pitkän aikavälin tilastojen pohjalta, miten poliittinen ohjaus näkyy alueellisessa aikuiskoulutuksessa ja mitä tilastot kertovat aikuisopiskelijoiden omien valintojen vaikutuksesta aluekehitykseen. Jälkimmäiseen kysymykseen paneudun kolmella isolla koulutusalalla tutkimalla opiskelijoiden muuttovirtoja ennen ja jälkeen opintojen. On selkeästi nähtävissä, että koulutus­ ja työvoimapolitiikan linjaukset ovat vaikuttaneet paljon ammattikorkeakoulujen tutkintoon johtavaan aikuiskoulutukseen. Tulokset osoittavat, että tutkinnon suorittaneiden muuttovirtoihin vaikuttavat eniten maakuntien toisistaan poikkeavat elinkeinorakenteet ja muutokset niissä. Muuttovirrat poikkeavatkin usein yleisestä muuttoliikkeestä. Mielenkiintoiseksi osoittautuivat alojen väliset erot. Kaupan alalla aikuiset opiskelivat pääosin asuinmaakunnassaan, mutta tutkinnon jälkeiset muuttovirrat muodostavat yhden yhtenäisen Suomen: suuntana kaikkialta on Uusimaa. Tekniikan alalla ja terveysalalla syntyy ”kahden kartan Suomi”. Siinä kulkee selkeä jakolinja lounaasta koilliseen, ja muuttovirrat sekä ennen että jälkeen opintojen pysyvät omalla puolellaan jakolinjaa.
Alustatyö haastaa sääntelyn – ja tutkimuksen
Liminaaliset identiteettipositiot työssäkäyvän ammattikorkeakouluopiskelijan ammatillista toimijuutta kehittämässä
Yhä useampi ammattikorkeakouluopiskelija käy päätoimisesti työssä. Työn ja opiskelun yhdistämisen keskiöön nousee ammatillinen toimijuus eli yksilön kyky tehdä työhönsä ja urakehitykseensä kohdistuvia aktiivisia ratkaisuja. Tässä tutkimuksessa tarkastelemme päätoimisesti työssäkäyvien ammattikorkeakouluopiskelijoiden ammatillista toimijuutta. Käytämme liminaalisen identiteettiposition käsitettä kuvaamaan työntekijän ja opiskelijan roolien välistä neuvottelua ja tasapainoilua, joka mahdollistaa ammatillisen toimijuuden kehittymisen. Työn ja opiskelun samanaikaisuutta on tutkittu aikaisemmin, mutta ammatillisen toimijuuden näkökulma on jäänyt vähäiselle huomiolle. Tutkimuksemme aineisto koostuu erään suomalaisen ammattikorkeakoulun eri tutkinto-ohjelmissa opiskelevien, päätoimisesti työssäkäyvien opiskelijoiden haastatteluista (N=24). Analysoimme aineistoa refleksiivisen temaattisen analyysin avulla. Tuloksena nostamme esiin kolme keskeistä teemaa, joissa liminaalisten identiteettipositioiden mahdollistama ammatillinen toimijuus ilmenee: 1) tasapainottelu ja työn ohella opiskelemisen edellytysten vahvistaminen, 2) työn hyödyntäminen oppimisympäristönä ja 3) oman työn kehittäminen. Tulokset osoittavat, että opiskelijat neuvottelevat jatkuvasti rooliensa välillä, ja liminaaliset positiot sekä haastavat että tukevat ammatillista kasvua.
Monipaikkainen arki ja sairaanhoitajien liikkuvuus – mitä pendelöinti kertoo työelämästä?
monipaikkaisuus, arki, pendelöinti, työperäinen liikkuvuus
Tasapuolinen ja kehittävä henkilöstöjohtaminen työhyvinvoinnin tukena
Tässä tutkimuksessa tarkasteltiin, miten kehittävä ja tasapuolinen henkilöstöjohtaminen (HRM) liittyvät työn imuun, eli myönteiseen ja energisoivaan työkokemukseen, sekä työhön liittyvään kuormitukseen rakenneyhtälömallinnuksen avulla. Kehittävällä HRM:llä tarkoitettiin osaamista ja työkykyä tukevia henkilöstöjohtamisen käytäntöjä ja tasapuolisella HRM:llä oikeudenmukaisuutta ja vuorovaikutusta korostavia käytäntöjä. Tuloksia tarkasteltiin työn vaatimusten ja voimavarojen mallin (JD‑R) viitekehyksessä, jossa työhyvinvointi ymmärretään työn kuormitustekijöiden ja voimavarojen tasapainona. Aineistona käytettiin vuoden 2023 Työolobarometria (N = 1 977). Tulokset osoittivat, että kehittävän ja tasapuolisen henkilöstöjohtamisen käytännöt olivat eri tavoin yhteydessä työssä koettuun kuormitukseen. Kehittävä HRM vähensi kuormitusta pääasiassa lisäämällä työn imua, kun taas tasapuolisella HRM:llä ei havaittu vastaavaa vaikutusta. Tulokset viittaavat siihen, että henkilöstöjohtamisen eri käytännöillä on työhyvinvoinnissa erilaiset roolit. Kehittävä HRM lisää työn imua ja sitä kautta tukee jaksamista, kun taas tasapuolinen HRM näyttäytyy tulosten ja teoreettisen viitekehyksen yhteistulkinnan valossa työhyvinvoinnin perustana. Työn imu ei näyttäytynyt tässä aineistossa kuormitusta samanaikaisesti lisäävänä ja vähentävänä tekijänä. Aiempi tutkimus nostaa kuitenkin esiin myös työn imun mahdollisia varjopuolia. Tulokset viittaa erilaisiin työn imun ja kuormituksen yhdistelmiin, jotka vaihtelevat ikäryhmittäin ja toimialoittain, mikä puoltaa profiilipohjaista lähestymistapaa jatkotutkimuksessa.
Työn merkityksellisyyttä ja merkityksettömyyttä rakentavat moniulotteiset työntekijäkokemukset
Tarkastelemme tutkimuksessamme hoito- ja opetusalojen työntekijöiden merkityksellisyyden ja merkityksettömyyden kokemuksia. Tutkimuksessa luotiin kysely, jossa kysyttiin vastaajien omaa arviota työn merkityksellisyydestä sekä kartoitettiin, millaiset kokemukset liittyivät merkityksellisyyteen ja merkityksettömyyteen. Kyselyyn vastasi 304 hoito- ja opetusalojen työntekijää. Aineistoa analysoitiin kuvailevilla ja monimuuttujamenetelmillä. Tulokset osoittavat, että yhteenkuuluvuuden, myötävaikutuksen, muuntuvuuden ja vaikutusmahdollisuuksien kokemukset rakentavat työn merkityksellisyyttä. Erityisesti työnsä merkitykselliseksi arvioineet kokivat työnsä vaikuttavaksi ja yhteiskunnallisesti tärkeäksi sekä omaehtoisen kehittymisen ja onnistumisen vahvaksi. He kokivat myös olevansa muille hyödyksi. Merkityksettömäksi työnsä arvioineiden kokemuksissa korostuivat turhien asioiden tekeminen ja riittämättömyyden tunne, eivätkä he kokeneet onnistumista ja kehittymistä. Tutkimus lisää ymmärrystä työn merkityksellisyyttä ja merkityksettömyyttä rakentavista konkreettisista kokemuksista. Kokemuksia ymmärtämällä on mahdollista tukea merkityksellisyyttä ja suojata työntekijöitä merkityksettömyydeltä esimerkiksi johtamisen ja työn organisoinnin keinoin.
Kuulumisen tunne moninaistuvissa työyhteisöissä – luottamus, ohjeistukset ja tunteet työssä kanssatutkijoiden silmin
Artikkelimme käsittelee kuulumisen tunnetta moninaistuvissa työyhteisöissä lähestyen aihetta työelämän vastaanottavuuden näkökulmasta. Arkisia käytäntöjä ja työyhteisöjen toimintaa tarkastelevassa tutkimuksessamme kysyimme, mitä kuuluminen on ja millä tavoin se rakentuu tai särkyy kielellisesti ja kulttuurisesti moninaisessa työyhteisössä. Aineistolähtöinen artikkeli perustuu tutkimukseen, jonka toteutuksessa oli mukana neljä kanssatutkijaa eri organisaatioista. Osa heistä on ollut mukana myös aineiston analyysi- ja kirjoittamisvaiheessa. Lähestymme kuulumisen tunnetta kolmesta näkökulmasta tarkastellen luottamusta, kirjallisia tai kirjoittamattomia ohjeistuksia sekä työssä koettuja tunteita. Aineisto koostuu kanssatutkijoiden työssä ja työyhteisössä tekemiin havaintoihin perustuvista kirjoituksista sekä näiden pohjalta käydyistä työpajakeskusteluista. Päätelmissä näkyvät työyhteisöjen erot siinä, nähdäänkö kuuluminen eroja korostavana vai työntekijän erityisyyttä kunnioittavana. Toisena nousee esiin kuulumisen muuttuva luonne, joka edellyttää toistuvaa seurantaa ja keskustelua työyhteisössä. Kolmantena korostuu työntekijän ja työyhteisössä jaettujen arvojen merkitys kuulumisen rakentumiselle. Kuuluminen tulisikin nähdä työyhteisön yhteisenä resurssina, joka edistää kaikkien työhyvinvointia moninaistuvassa työelämässä.
Korkeakoulutettujen maahanmuuttaneiden työllistettävyys työuramentoreiden näkökulmasta
Korkeakoulutettujen maahanmuuttaneiden työllistymisen haasteisiin on kiinnitetty viime aikoina paljon huomiota tutkimuksessa ja yhteiskunnallisessa keskustelussa. Tässä artikkelissa tarkastelemme, kuinka työuramentorit puhuvat tämän ryhmän työllistettävyyden parantamisesta. Aineisto koostuu 15:stä mentorin tai mentorointiohjelman koordinaattorin haastattelusta, joita analysoidaan kriittisen diskurssianalyysin menetelmin. Diskursseilla tarkoitamme suhteellisen pysyviä, sosiaalisesti jaettuja tapoja merkityksellistää tiettyä ilmiötä tietystä näkökulmasta. Haastattelupuheessa korostuvat kaksi puhe- ja ajattelutapaa: suomalaiseen työelämään muokkautumisen diskurssi, jonka mukaan työllistettävyyden edellytyksenä on maahanmuuttaneiden mukautuminen suomalaisille työmarkkinoille, ja luottamuksen saavuttamisen diskurssi, jonka mukaan maahanmuuttaneet eivät lähtökohtaisesti herätä työnantajien luottamusta vaan työnantajan ja työnhakijan välille tarvitaan paikallinen välittäjä, kuten mentori. Työuramentorointi voisi olla keino kehittää työelämän rakenteita sisältä päin ja edesauttaa maahanmuuttotaustaisten työnhakijoiden työllistymistä.
Muutosjohtaminen ergonomiainterventioissa – kartoittava katsaus
Työ ja työnteon tavat ovat muuttuneet; digitalisaatio, hybridityö, väestön monimuotoistuminen ja työikäisten määrän vähentyminen ovat maailmanlaajuisia trendejä. Työn muutoksiin sopeutuminen vaatii laajaa ymmärrystä ihmiselle sopivan työn ominaisuuksista ja työn kehittämisestä ihmisen toimintakyky huomioiden. Ergonomia tarjoaa tieteellisen viitekehyksen ja käytännön työkaluja tällaiseen muutosjohtajuutta edellyttävään kehittämistoimintaan. Neljästä julkaisutietokannasta poimittuun aineistoon kohdentunut kartoittava katsaus tarkastelee työpaikalla toteutettuja ergonomiainterventioita (n=26) selvittäen, miten niissä on kuvattu työpaikan eri sidosryhmien osallistumista interventioihin, millaisia työhyvinvointi- ja tuottavuusvaikutuksia interventioista on seurannut sekä miten ergonomiainterventioiden toteutusta voitaisiin kehittää muutosjohtamisen näkökulmasta. Aineistona olleissa artikkeleissa korostettiin esihenkilöiden ja johdon osallistumisen tärkeyttä. Ergonomiainterventioiden vaikutuksia kuvattiin pääasiassa työhyvinvoinnin näkökulmasta, ja tarkastelu kohdistui tuki- ja liikuntaelinoireiden tai työtapaturmien vähenemiseen tai työkyvyn ja työn hallinnan tunteen paranemiseen. Tuottavuusvaikutuksia seurattiin vain kolmessa artikkelissa, kun taas neljä tutkimusta raportoi erilaisten haittakustannusten vähenemistä. Muutosjohtamisen näkökulmia ja periaatteita käsiteltiin vain rajallisesti. Muutosjohtamisen opit auttaisivat hahmottamaan ergonomiainterventioita laajempina kehittämiskokonaisuuksina. Interventiota pitäisi arvioida useammin työhyvinvoinnin kehittymisen lisäksi tuottavuuden kehittymisen näkökulmasta.
Organisaatio muutoksen pyörteissä – hajautuksessa asiantuntijoiden osaaminen esiin
Organisaatioita, erityisesti asiantuntijaorganisaatioita, muokataan ja uudistetaan vauhdilla. Yksiköitä yhdistetään ja jonkin ajan päästä hajautetaan. Tänä päivänä organisaation hajautus voi tapahtua useammankin kerran yksilön työuran aikana. Yksilöt työskentelevät etäällä toisistaan, koska toimipisteet voivat sijaita paikallisesti, alueellisesti tai jopa valtakunnallisesti hyvin hajanaisesti. Organisaation muutoksilla on usein voimakas vaikutus sekä motivaatioon että tyytyväisyyteen työssä ja samalla niillä on merkitystä myös yksilön osaamiseen ja osaamisen kehittämiseen. Tässä artikkelissa paneudutaan teoreettisesti ja empiirisesti osaamisen varmista miseen hajautetun organisaation muuttuessa yhä hajautetummaksi. Tutkimus kysymyksemme ovat: Miten asiantuntijat kokevat hajautukset? Millaisina oma osaaminen sekä itseohjautuvuus näyttäytyvät hajautuksessa? Tutkimusaineisto koostuu yhdestätoista teemahaastattelusta hajautetun julkisen asiantuntijaorganisaation henkilöstölle. Henkilöiden fyysiset työpaikat sijaitsevat eri paikkakunnilla Länsi- ja Sisä-Suomessa. Yksityistä sektoria ei tutkimuksessa ole mukana. Tapaustutkimuksesta saatu aineisto analysoitiin sisällönanalyysiä käyttäen NVivo-ohjelmalla. Keskeisiksi havainnoiksi nousivat myönteiset kokemukset digitaalisten välineiden monipuolisesta käytöstä vuorovaikutuksen välineenä, vahva halu ja motivaatio oman osaamisen varmistamiseen hajautetussa organisaatiossa sekä yksilöiden aito kyky ja tarve toimia itseohjautuvasti tiettyjen reunaehtojen toteutuessa.
Kadonnut yhteisö? Postilaisuus ikääntyvien Postin työntekijöiden haastattelupuheessa
Tässä artikkelissa tarkastellaan Postissa pitkän työuran tehneiden ihmisten kuvauksia yhteisöllisyydestä työelämässä. Tutkimus keskittyy yhteisöllisyyttä luonnehtiviin arvoihin sekä ajallisiin murroskohtiin, joissa yhteisöllisyyden kuvataan muuttuneen. Aineistona on laadullisen seurantatutkimuksen keinoin kerättyjä haastatteluja yli 50-vuotiaiden entisten Postin työntekijöiden kokemuksista työelämässä ja sen jälkeen. Aineistoa on luettu näytteenä kulttuurissamme vallitsevista arvoista ja mahdollisista puhetavoista. Analyysi kuvaa postilaisuutta diskursiivisena konstruktiona ja käsitteenä, johon yhteisöllisyyden elementit tiivistyvät. Yhteisöllisyys kuvautuu positiivisena ja yhteenkuuluvuutta tuottavana seikkana, mutta eri aikoina sen nähdään muuttuneen monin tavoin. Muun muassa työelämän kuormittavuuden kasvu ja työurien muuttuminen yhä epävarmemmiksi limittyvät yhteisöllisyyden kokemuksen muutokseen. Työpaikoilla rakentuvaan yhteisöllisyyteen on tärkeää kiinnittää huomiota keskusteltaessa työurien pidentämisestä
Back to work! Työ ja työelämän tutkimus kutsuvat vapaajakson jälkeen
Keikalla – matkalla kohti amerikkalaista unelmaa?
Silmänkääntötemppu – keikkatalouden suuret tarinat
Työelämän tiimeissä rakennetaan vuorovaikutusosaamista yhteisesti
Keskijohdon esimiehet ratkaisevat eettisiä ongelmia puun ja kuoren välissä
Digitalisaatio ja alustatyö – iskusanoista monitasoisten ilmiöiden tutkimukseen
Suomalaisten palkansaajien kokemuksia työn digitalisaatiosta
Uusi teknologia ja digitalisaatio muuttavat laajasti työtä, työtehtäviä, työvälineitä sekä tapaamme työskennellä. Kattavaa tietoa siitä, miten digitalisaatio on jo muuttanut suomalaisten palkansaajien työtä, on saatavilla kuitenkin vain vähän. Tilastokeskuksen vuoden 2018 työolotutkimuksen erityisteema on työn digitalisaatio. Tutkimus pyrkii keräämään kaivattua tietoa työn muutoksesta. Digitalisaation operationalisointi mitattavaan muotoon on erityisen haastavaa ja siksi kyselylomakkeen suunnittelun tueksi toteutettiin kvalitatiivinen esitutkimus. Esitutkimuksen aineisto rakentuu suomalaisten palkansaajien puolistrukturoiduista teemahaastatteluista (16 kpl). Aineiston analyysissä käytettiin sisällönanalyysiä. Tutkimuksen tulokset heijastelevat työn digitalisaation vaikutusten moninaisuutta. Työssä vaaditaan nykyään yhä enemmän oman osaamisen aktiivista päivittämistä, uuden opettelua sekä itsensä johtamisen taitoja. Lisäksi uusi teknologia on mullistanut työnteon ajan ja paikan, työssä tapahtuvan viestinnän sekä mahdollistanut uudenlaisen työnteon valvonnan. Tutkimus lisää osaltaan ymmärrystä siitä, mitä kaikkea työn digitalisaatio voi pitää sisällään erilaisissa ammateissa ja työtehtävissä. Haastatteluaineistoa hyödynnettiin työolotutkimuksen kyselylomakkeen suunnittelussa, mutta se on pienimutoisen tutkimus jo itsessään.
Toimistotyöntekijä automaation kynnyksellä – Tekstinkäsittelijöiden työelämäarjen profiilit digitalisoidussa kokoaikaisessa kotietätyössä
Tässä artikkelissa tarkastelemme julkisen sektorin toimistotyötä tekevien kotietätyöntekijöiden arkielämää ”hetkellä ennen automaatiota”. Kysymme, mitä työn automaatiota edeltävä vaihe, mahdollisuus työskennellä digivälitteisesti kokoaikaisessa kotietätyössä, tarkoittaa työntekijöiden omasta näkökulmasta heidän elämänkokonaisuudessaan? Millaisista tilanteista käsin ja millaisilla edellytyksillä työntekijät valmistautuvat nykyisen työn loppumiseen? Tutkimuksen kontekstina on etätyössä tehtävä perinteisesti toimistotyyppinen tekstinkäsittelytyö osana terveydenhuollon palveluprosessia. Tutkimusmenetelmänä on laadullinen, etnografiaa soveltava haastattelututkimus. Teoriataustana hyödynnetään arkielämän tutkimusta sosiologian ja kotitaloustieteen tutkimustraditiossa sekä organisaation käsikirjoittajuuden käsitettä. Tutkimus tuotti neljä erilaista tapaa käsikirjoittaa digitalisoidun kotietätyön arkea ja sovittaa työ osaksi henkilön omaa elämänkokonaisuutta ja hyvinvointia. Nimesimme havaitsemamme kotietätyön arkiprofiilit seuraavasti: Keskittyjä, Sopeuttaja, Harrastaja ja Yrittäjä-palkansaaja. Tulokset vahvistavat tulkintaa kodeissa elettävän arjen yhteiskunnallisuudesta. Mikrotasoisen arjen näkökulmasta etätyö kotona ei ole pakopaikka tai toteutuva toiveuni, vaan se edustaa työelämän monisäikeistä murroksellisuutta kaikkine jännitteineen.
Arvot, tunteet ja hyvä johtajuus koetuksella irtisanomisissa?
Uusia käytäntöjä rakentamassa? Poliisi yhteistyön tekijänä kotouttavassa työssä
Monialainen yhteistyö on yksi keskeinen työmenetelmä kotouttavassa työssä. Monialaisuus viittaa viranomaisten rinnalla järjestökentän, kieli- ja kulttuuritaustaisten yhteisöjen sekä yksityissektorin osallisuuteen yhteistyössä. Myös poliisi on yhtenä toimijana paikallisessa, monialaisessa yhteistyössä kotoutumisen edistämiseksi. Mutta mitä tämä yhteistyö on käytännössä poliisin työn näkökulmasta? Mitä poliisilta heidän nähdäkseen odotetaan ja millaista lisäarvoa poliisi kokee voivansa tuoda yhteistyöhön? Tämä artikkeli kuvailee poliisien kokemuksia yhteistyöstä perustuen väitöskirjatutkimuksen haastatteluaineistoon, joka on koottu neljän poliisilaitoksen alueelta Suomessa. Poliisityötä lähestytään kasvokkaisena ja tilannesidonnaisena osaamisena, jolle on ominaista muuttuvien tilanteiden lukutaito. Teoreettisesti artikkeli tarkastelee sidosryhmäyhteistyötä sekä luottamuksen eri ulottuvuuksia poliisityössä. Kriittiseen lähilukuun perustuvan analyysin pohjalta kotoutumista edistävä yhteistyö näyttäytyy toisaalta tavanomaisena osana poliisityötä, mutta toisaalta risteävien, osin jännitteisten, tavoitteiden leikkauspisteenä. Toteutuksessa korostuu poliisin ennalta estävä työote. Yhteistyön dilemmat liittyvät työn resursseihin ajankäytön ja ammatillisen osaamisen suhteen.
Sosiaali- ja terveydenhuollon työntekijöiden näkemyksiä organisaatiokansalaisuuden piirteistä
Artikkelin tavoitteena on analysoida organisaatiokansalaisuuden piirteitä sosiaali- ja terveydenhuollossa. Empiirisen aineiston muodostaa eläytymismenetelmällä kerätyt tarinat yli 3 vuotta sosiaali- ja terveydenhuollossa työskennelleiltä YAMK-opiskelijoilta (N=51). Aineisto on analysoitu teoriasidonnaisella sisällönanalyysillä. Tutkimustulokset osoittavat, että sosiaali- ja terveydenhuollon organisaatiokansalaisuus jäsentyy työntekijän yksilöllisestä, professionaalisesta ja yhteisöllisestä toimijapositiosta käsin. Esimerkillinen sosiaali- ja terveydenhuollon organisaatiokansalainen määrittyy psykososiaalisesti taitavaksi työhyvinvointitoimijaksi, ammatillisesti osaavaksi kehittäjäksi sekä työyhteisön yhteisöllisyyttä ja yhteistyötä edistäväksi toimijaksi. Sosiaali- ja terveydenhuollon organisaatiokansalaisuuteen sisältyy piirteitä perinteisestä, muutosta edistävästä ja tietointensiivisen työn organisaatiokansalaisuudesta. Työhyvinvointi- ja yhteistyötaidot ovat merkittäviä työorganisaatioiden ja työnteon muutoksessa. Organisaatiokansalaisuuden piirteiden avaaminen auttaa ymmärtämään työntekijöiden kokemia jännitteitä sosiaali- ja terveydenhuollossa.
Asiantuntijatyötä vai toisarvoista puuhastelua? Ei-legitiimi työ ja sen yhteydet hyvinvointiin asiantuntijatyössä
Asiantuntijatyön ytimeen on perinteisesti kuulunut asioihin syventyminen sekä uuden tuottaminen ja luominen. Aina asiantuntijoilla ei ole kuitenkaan aikaa asiantuntijuudelle ja sen ylläpitämiselle, vaan aika menee ihan johonkin muuhun: työ saattaa sisältää työtehtäviä, joiden ei edes ajatella kuuluvan omaan työnkuvaan. Tämän tutkimuksen tavoitteena on selvittää, missä määrin ja millaisissa asiantuntijatöissä ja työpaikoilla esiintyy työtehtäviä, jotka eivät työntekijän mielestä kuulu omaan työnkuvaan, eli ts. ei-legitiimejä työtehtäviä. Lisäksi selvitetään ovatko riittämätön henkilöstömitoitus, töiden heikko organisointi ja esimiestyö yhteydessä ei-legitiimeiksi koettuihin työtehtäviin sekä liittyykö näihin työtehtäviin henkisen hyvinvoinnin ongelmia. Tutkimuksessa käytetään vuonna 2015 kerättyä AikaJärjestys-kyselyaineistoa, josta valittiin mukaan ne palkansaajat, jotka olivat kyselyn aikaan työssäkäyviä palkansaajia (N=1 823). Tutkimus osoittaa, että asiantuntijoista 12 % arvioi omaan työhönsä sisältyvän vähintään melko paljon ei-legitiimejä työtehtäviä. Ei-legitiimeihin työtehtäviin liittyy riittämätön henkilöstömitoitus, töiden huono organisointi sekä vähäinen keskustelu esimiehen kanssa työn tavoitteista, tehtävistä ja aikatauluista. Lisäksi ei-legitiimit työtehtävät ovat yhteydessä psyykkisiin oireisiin.
Esimiestyön merkitys työhyvinvoinnin tukena – kokemuksia ikääntyvien liikunnanopettajien työurien varrelta
Koulun johtamisella on keskeinen rooli ikääntyneiden opettajien työhyvinvointiin ja jaksamiseen. Tässä tutkimuksessa tarkasteltiin yli 30 vuoden työuran tehneitä liikunnanopettajia ja kahta liikunnanopettajataustaista rehtoria. Tavoitteena oli saada tietoa siitä, mitkä asiat koulun johtamisessa ovat vaikuttaneet liikunnanopettajien työhyvinvointiin ja viihtymiseen työuran aikana. Teemahaastatteluina kerätty aineisto analysoitiin sisällönanalyysin keinoin. Tutkitut liikunnanopettajat olivat innostuneita työstään, mikä voimaannutti heitä. Liikunnanopettajat kaipasivat itsenäiseen työhönsä kuitenkin esimiehen tukea ja kannustusta. Tutkimuksessa havaittiin, että oikeudenmukainen ja osallistuva esimiestyö on merkittävä seikka työhyvinvoinnin tukena. Rehtorit arvioivat, että ikääntyvien liikunnanopettajien hyvinvoinnin kannalta on tärkeää tukea heidän työskentelyään pyrkimällä helpottamaan heidän työolosuhteitaan esimerkiksi pienentämällä oppilasryhmiä ja kannustamalla heitä muuttamaan työskentelytapojaan kevyemmiksi. Rehtorit korostivat myös, että yhteisöllinen, kuunteleva johtamistapa vahvistaa opettajien kokemaa arvostuksen tunnetta. Onkin tärkeää ymmärtää, että esimies muistaa osoittaa luottamusta opettajan työskentelyyn.