Vuosittain ilmestyvä Väki Voimakas julkaisee työväestöä, työväenliikettä ja työelämää käsitteleviä tutkimusartikkeleita.
Työväen historian ja perinteen tutkimuksen seura
Väki Voimakas 16. Työväen verkostot. Toim. Sakari Saaritsa ja Kari Teräs. Työväen historian ja perinteen tutkimuksen seura 2003.
"Puhe ”verkostoista” on alkanut yleistyä historiantutkijoiden keskuudessa. Kiinnostus käsitettä kohtaan tuntuu kasvaneen ihmistieteissä viime vuosikymmenen puolivälistä alkaen. Toisaalta huomion kohteeksi on noussut yhteiskunnallisia ilmiöitä – kuten rahan, tavaran, tiedon ja ihmisten globaali liike – joiden jäsentämisessä verkostonäkökulma on koettu hyödylliseksi. Toisaalta käsitteen leviäminen on muuttunut itseään ylläpitäväksi prosessiksi tutkijoiden tunnistettua teoreettisen trendin. Päättynyt nousukausi ja siihen yhdistetyt (oletetut) yhteiskunnalliset muutokset on liitetty teknologiaan, jonka yhteydessä verkostoista on puhuttu paljon, usein yliampuvan retoriikan saattelemana ja teolliseen vallankumoukseen rinnastaen. Internet on ollut samanaikaisesti osa uusia tutkittavia ilmiöitä, teoreettisen trendin vahvistaja ja sattumanvarainen kielellinen katalysaattori."
Copyright (c) 2026 Sakari Saaritsa, Kari Teräs
"Ruotsalainen etnologi Alf Arvidsson on hyödyntänyt riittiteoriaa tarkastellessaan elämäkerrallisessa haastattelussa esiin tulevia kerronnallisia kokonaisuuksia, joiden aiheena on muuttamiseen liittyvä siirtymä. Tällaiset, kertojan kannalta merkittäviä muutoksia sisältävät kertomukset muodostuvat samanlaisista jaksoista kuin siirtymäriitit. Ne rakentuvat irtautumisesta, välitilasta ja liittymisestä uuteen. Tehdessäni haastatteluja 1960–1970-luvulla Göteborgiin muuttaneiden lappilaisten keskuudessa huomasin, että myös heidän elämänkulkujaan voi tarkastella irtautumisen, välitilan ja uuteen liittymisen kautta. Muuttopäätös ja muuttomatka edustavat irtautumista ja alkuvaiheet työn ja kodin etsinnässä uudessa kotimaassa edustavat välitilaa. Liittyminen uuteen on monilla ollut pitkä prosessi, joka on saattanut päättyä paluumuuttoon. Silloin ei liittymistä ole tapahtunut. Artikkelissani pohdin sitä, mikä merkitys maahanmuuttajan sosiaalisilla verkostoilla on uuteen kulttuuriympäristöön liittymisessä ja siihen sopeutumisessa."
"Artikkelissani pyrin rakentamaan kuvan SKP:n 1920- ja 1930-luvuilla Suomessa toimineen maanalaisen verkoston muotoutumisesta, lähtökohdista ja perusteista. Pohdin verkoston sisäisiä suhteita: Kuka pääsi mukaan, keistä tuli verkoston keskeisiä toimijoita ja miksi? Kurkistan myös sotien jälkeiseen aikaan, eli siihen, millainen merkitys maanalaisella verkostolla oli vasemmiston julkisessa toiminnassa syksyllä 1944. Tarkastelen kommunistien verkostoitumista paikallistasolla, Tampereen seudun kommunistien näkökulmasta, huomioiden yhteiskunnallisten ja paikallisten muutosten sekä kansainvälisen kommunistisen liikkeen vaikutukset maanalaisten yhteyksien luomisessa."
"Pohdin tässä artikkelissa verkostonäkökulman mahdollisuuksia liiketutkimuksessa käyttämällä esimerkkinä suomalaisen ammattiyhdistysliikkeen varhaisvaiheita. Tarkoituksena on miettiä ensinnäkin sitä, minkälaisiin ”perinteisiin” liiketutkimuksen ongelmiin sosiaalisten verkostojen käsite voisi tuoda valaistusta, ja toiseksi sitä, minkälaisia ”uusia” tai ainakin merkittäviä tutkimuskysymyksiä käsitteen avulla voi nostaa esiin. Mobilisoitumisvaiheessa oleva ammattiyhdistysliike tarjoaa runsaasti sellaisia kysymyksiä, joihin ei perinteisemmillä lähestymistavoilla, esimerkiksi organisaatiohistorialla, ole löytynyt tyydyttäviä vastauksia. Sosiaalista verkostoista käytävän keskustelun kannalta kohde on sikäli kiinnostava, että kyse on ajasta jolloin ”vanha” liike oli ”uusi”."
"Puolueen verkostot voi maanalaisen kommunismin yhteydessä käsittää ainakin kolmella tavalla: abstraktina organisaationa, infrastruktuurina tai sosiaalisina suhteina. Skp oli osa Kominternin organisaatiota, jolla tarkoitan niitä malleja, joilla sekä puolueen johto Moskovassa että sitä vastaan Suomessa taistelevat viranomaiset kuvasivat kansainvälisen kommunismin rakennetta. Paperille pantuna abstraktit suhteet hahmottuivat verkostomallisiksi. Puolueverkostojen infrastruktuurilla tarkoitan astetta käytännönläheisempiä kansainvälisiä yhteyksiä, jotka mahdollistivat tiedon, rahan ja ihmisten liikkumisen."
"Helsingin yliopistossa vaikuttaneen Akateemisen Sosialistiseuran (ASS) jäsenistä säilyneet tiedot tarjoavat [...] tilaisuuden syventää kuvaa nuortaistolaisuuden ominaispiirteistä. Tässä artikkelissa ei huomion pääkohteena ole se tärkeä ja yhä ratkaisematon kysymys, miten vuoden 1968 uusvasemmisto saattoi kehittää ja omaksua nuortaistolaisuuden kaltaisen aatteen. Se seikka jää tällä kertaa sivurooliin ja tarkastelu kohdistetaan nuortaistolaisuuteen mukaan lähteneiden nuorten ihmisten tuntomerkkeihin. Keitä he olivat? Millaisista taustoista liikkeeseen päädyttiin? Millaisista verkostoista se muodostui? Kun aineisto on pääasiassa ASS:stä, kuva on tietysti helsinkikeskeinen; monilla paikkakunnilla prosessissa oli omat erityispiirteensä, varsin poikkeavat esimerkiksi Turussa."
Suomen kansan demokraattinen liitto SKDL
"Tässä artikkelissa sovelletaan yllä mainittuja lähestymistapoja [transaktiokustannusten tutkimus, sosiaalisten normien tutkimus] Helsingin rakennusalan sotien välisen ajan työmarkkinoihin. Tavoitteena on pohtia sitä, millaisia edellytyksiä rakennustyöläisillä oli verkostoitua ja hyödyntää verkostoja. Verkostoilla tarkoitetaan tässä – Kari Teräksen tulkintaa seuraten – työntekijöiden ammatillista järjestäytymistä, ammattiosastojen ympärille kehkeytynyttä ja taloudellisiin suhdanteisiin liittynyttä väljempää kollektiivista toimintaa (suhdanne- ja tilapäisjäsenet) sekä työporukoiden muodostumista ja niiden yhteistoimintaa. Analysointi lähtee liikkeelle itse työprosessista edeten palkkauskäytäntöihin ja ammatilliseen järjestäytymiseen. Tarkastelussa otetaan huomioon alan historiallinen erityispiirre, poikkeuksellisen voimakkaat suhdannevaihtelut: ensimmäisen maailmansodan ja sisällissodan jälkeen yksityinen rakennustoiminta elpyi hitaasti, 1920-luvun lopulla vallitsi ennätysmäinen korkeasuhdanne, lama-aika kesti syksystä 1929 kevääseen 1934 ja viimein 1930-luvun lopulla elettiin muutama vuosi olympiarakentamisen siivittämän uuden korkeasuhdanteen aikaa."
Kieltolakirikollisuuden sosiaaliset verkostot Helsingissä 1929–30
"Tässä artikkelissa pyritään siihen, missä viranomaiset epäonnistuivat. Pääkaupunkiseudulla toimineiden kieltolakirikollisten verkostojen rakenteita ja toimintoja analysoidaan niiden tietojen avulla, joita viranomaiset aikoinaan keräsivät. Tarkastelussa pyritään hahmottamaan verkostojen vertikaalisia ja horisontaalisia rakenteita, erilaisten ”jengien” tai osaverkostojen muodostamia kokonaisuuksia ja yksittäisten toimijoiden asemia niissä. Tarkastelukohteina ovat siis sekä kokonaisverkostot että ns. egokeskeiset verkostot. Kokonaisverkostoja koskeva rakenteellinen verkostoanalyysi on lähestymistapa, jossa pyritään sisällyttämään analyysiin kaikki ilmeiset sosiaalisen systeemin toimijoiden väliset suhteet tai siteet. Teoreettisesti kaikki sen jäsenet ”ovat mukana” ja kaikki relevantit siteet dokumentoidaan ja analysoidaan. Egokeskeisessä tarkastelussa ollaan kiinnostuneita niistä siteistä, joita yksilöillä on ja joita he käyttävät. Tämän suuntauksen tutkimusongelmat lähtevät usein siitä, millaisia nämä siteet ovat luonteeltaan ja laadultaan ja miten nämä suhteet rakenteistavat yksilöiden elämänkulkua avaten tai sulkien vaikuttamisen, tuen ja toiminnan kanavia."
"Kerjäläisyyttä on tyypillisesti yritetty kontrolloida hyvin paljon mutta siitä on tiedetty hyvin vähän. Tässä kirjoituksessa yritetään siirtyä kontrollin kuvaamisesta ja analysoinnista tarkastelemaan kerjäämistä yhteiskunnallisena ja historiallisena käytäntönä. Tarkoitus on kuvata sitä, miten kontrolli, asenteet, muuttuvat historialliset kontekstit ja sosiaaliset verkostot ovat vaikuttaneet kerjäämisen esiintymiseen ja muotoihin Suomessa 1800-luvulta toiseen maailmansotaan. Kansainvälinen kirjallisuus tarjoaa globaalihistoriallisia vertailukohtia kotimaiselle tutkimukselle ja muistitietoaineistoille. Lopuksi syntyneen kuvan avulla pohditaan sitä, miten kerjäläisyyden uutta tulemista kannattaisi lähestyä."
"Kiertävät romanit muodostivat sotien välisen ajan Suomessa suhteellisen pienen ryhmän, jonka tilanne muistutti vielä 1900-luvun alkupuolella monissa suhteissa maaseudun muun maattoman väestön asemaa. Maattoman väestön tavoin kiertävät romanit olivat taloudellisesti pitkälti riippuvaisia maaseudun paikallaan asuvasta, maata omistavasta väestöstä. Pyrin tässä artikkelissa hahmottamaan tämän riippuvuuden synnyttämien siteiden luonnetta romanien muistelukerronnan pohjalta."
"Työväen historian ja perinteen tutkimuksen seuran vuosikirjan teema on tällä kertaa tunteiden historia. Kirjoittajat pohtivat artikkeleissaan, millä tavoin sosiaalinen asema on vaikuttanut tunteisiin tai millaisia tunteita tietty historiallinen tilanne on synnyttänyt työväestössä. Useassa artikkelissa sosiaalista asemaa leikkaa toinen muuttuja, sukupuoli. Niiden pohjalta voi miettiä vaikkapa sitä, ovatko tietyt tunteet olleet ominaisempia naisille kuin miehille, tai sitä, miten sukupuolieroa on eri aikoina tuotettu määrittelemällä tietyt tunteet naisisiksi tai miehisiksi. Työläislapsia ja -nuoria käsittelevissä teksteissä lähtökohta on puolestaan iän, sukupuolen ja sosiaalisen aseman yhteisvaikutus tunteiden kokemisessa ja tunteisiin vaikuttamisessa. Sukupolvien välinen kuilu tuntuu olevan leveä tälläkin alueella."
Copyright (c) 2026 Elina Katainen, Pirkko Kotila
"Miten tunteet määrittelevät suomalaisen lapsuuden muistelua ja historiaa? Miten aikakauden poliittisiin tapahtumiin ja ilmapiiriin kytkeytyvät tunteet tulevat esille ruukkilaisten koulumuistoissa? Miten tunteet ovat rakentaneet ja ilmaisseet ikään, yhteiskunnalliseen asemaan ja sukupuoleen liittyviä valtasuhteita ja -asemia paikallisyhteisössä, koulussa ja kotona? Mitä 1990-luvun henkilökohtaiset kokemuskertomukset kertovat 1900-luvun alkupuolen työläislapsen tunteista? Esimerkkini 1900-luvun alkupuolen työläislapsuudesta perustuvat pohjoispohjanmaalaisessa Paavolassa, Ruukin kylässä eläneiden muistelukerrontaan. Kylässä oli kaksi kansakoulua: Vuonna 1891 rautatieaseman lähelle perustettu Ruukin koulu oli paikkakunnan suurin. Vuodesta 1901 toiminut Sahanseudun koulu sijoittui joenrannan sahojen ja työläis asutuksen läheisyyteen. Työläislapsia kävi myös 1910 perustetussa Tikkalan kylän koulussa. Koulujen oppilaat tulivat paljolti toisiaan lähellä olevilta alueilta, ja heitä siirreltiin vuosittain koulusta toiseen ennen kaikkea liian suurten oppilasmäärien vuoksi."
"Arvioidessaan elämäntyötään ja tavoitteitaan 1926 ilmestyneissä muistelmissaan Aleksandra Mihailovna Kollontai (1872-1952) saattoi summata: "Työläisnaisten täydellinen vapauttaminen ja uuden seksuaalimoraalin perustan luominen tulevat aina olemaan toimintani ja elämäni korkeimmat päämäärät." Kollontain ajatteluun vaikuttivat epäilemättä aristokraattinen tausta ja omat kokemukset perhe-elämästä. Hänen äitinsä oli eronnut säädylleen kuuluvien tapojen vastaisesti ensimmäisestä puolisostaan solmiakseen rakkausliiton toisen miehen kanssa. Aleksandra syntyi jälkimmäisestä liitosta. Kollontai itse meni naimisiin 21-vuotiaana ja sai yhden lapsen. Hän jätti ristiriitaisin mielin miehensä vuonna 1898 ja lähti opiskelemaan joksikin aikaa Sveitsiin. Poika jäi tuolloin Kollontain vanhempien hoiviin. Myöhempinä vuosina hän eli kahdessakin avosuhteessa ja solmi toisen avioliiton. Kollontain henkilökohtaisesta elämästä kerrottiin sittemmin värikkäitä tarinoita, joiden dokumentointi on kuitenkin jäänyt vähäiseksi."
Aleksandra Mihailovna Kollontai (1872-1952)
Työväki ja tunteet Väki Voimakas 15 Toim. Elina Katainen ja Pirkko Kotila Työväen historian ja perinteen tutkimuksen seura 2002
"Luusopan keittäminen on vienyt minulta henkevyyden"
"Kulttuurinen ilmapiiri 1800- ja 1900-luvun taitteessa oli paradoksaalinen. Euroopassa modernisaation synnyttämä ahdistus ja tulevaisuudenpelko loivat kulttuuripessimismin muotoja, Suomessa vaikuttivat myös sortovuosien paineet ja pelot. Yleiseen käyttöön levinneellä termillä fin-de-siécle viitattiin muun muassa kulttuurin ylikehittymiseen, rappioon joka ei enää ollut edistystä. Vuosisadan tauti, modernin ihmisen "hermoheikkous" liitettiin kehittyneen mutta samalla levottoman yhteiskunnan vaatimaan "olemassaolon taisteluun" ja "kiihkeään kulttuurielämään." Samoihin aikoihin taiteissa vaikutti unelma uudesta kauneudesta ja sisäisyydestä, joka vapautti ilmaisun realismin arkeen ja yhteiskunnalliseen todellisuuteen sitoutuneesta esittämistyylistä. Toisaalta tunne siitä, että elettiin aivan uuden aikakauden kynnyksellä, oli erityisen voimakasta työväenliikkeessä, jossa vaikutti liberalismin edistysuskon perinne."
"Lapsen odottaminen ja synnyttäminen ovat aina merkittäviä ja monenlaisia tunteita herättäviä tapahtumia niin lapsen äidille kuin tämän ympäristöllekin. Äitiyteen liittyviä tunteita on kiinnostavaa tutkia kulttuurisina ja historiallisina ilmiöinä. Tarkastelen tässä artikkelissa raskautta ja synnytystä ympäröivää tunneilmastoa 1900-luvun alkupuolella. Millaiset tunteet olivat noihin aikoihin hallitsevia? Miten tunteet vaikuttivat synnytyksen vaimisteluihin ja itse synnytyksen hoitoon? Miten tunteet ovat muuttuneet? Pohdiskelujeni lähtökohtana on ajatus, jonka mukaan niin äitiys kuin tunteetkin ovat kulttuurisia konstruktioita."
Lawrencelaisesta rakkaushurmiosta sosialistiseen avioliittoihanteeseen
"Suomen radikaalit, kulttuurikysymyksiin suuntautuneet vasemmistoälymystön edustajat olivat 1930-luvulla kiinnostuneita myös rakkauteen, seksuaalisuuteen ja avioliittoon liittyvistä teemoista. He keskustelivat niistä omissa illanistujaisissaan ja järjestivät aiheesta laajemmalle yleisölle suunnattuja esitelmätilaisuuksia. He kirjoittivat niistä kymmeniä kertoja omiin lehtiinsä — Tulenkantajiin, Kirjallisuuslehteen ja Soihtuun. Näitä tekstejä voi Roger Chartierin tapaan luonnehtia representaation käsitteellä, ja ymmärtää ne tietyn ryhmän jostain ilmiöstä aktiivisesti rakentamaksi tulkinnaksi, jolla yritettiin myös vaikuttaa ilmiöön, ei ainoastaan kuvata sitä. Omana aikanaan tekstit antoivatkin aineksia lukijoiden ajattelutapaan ja siten ne aktiivisesti loivat todellisuutta. Historiantutkijalle ne ovat aineistoa, jonka pohjalta voi koettaa tavoittaa 30-luvun vaseinmistoälymystön ajattelutapoja ja tavoitteita sekä niiden sidoksia yhteiskuntaan ja kulttuuriin."
"Väinö Tanner on tehnyt viime vuosina paluuta Suomen poliittisen histoian suurmiesgalleriaan. Etenkin sosiaalidemokraatit näyttävät kantavan huonoa omatuntoa siitä, että kylmän sodan "suomettuneina" vuosina ei Tannerin elämäntyölle annettu sen ansaitsemaa arvostusta, tai jos annettiin, niin sitä ei tuotu riittävästi esiin. Keväällä 1998 pidetyssä seminaarissa oli selvästi rehabilitoinnin makua, vaikka alustaja toisensa jälkeen nousi todistamaan, ettei Tanner tarvitse kunnian palauttamista — hän kun ei ole koskaan sitä menettänytkään. Tapahtumalle oli joka tapauksessa tilausta, ja Tannerin jälkeisen sosiaalidemokratian merkittävimmät johtajat, presidentti Mauno Koivisto ja moninkertainen pääministeri Kalevi Sorsa, vetivät Helsingin työväentalon juhlasalin täyteen yleisöä. Tiedotusvälineet olivat laajasti paikalla, ja tilaisuus pääsi useaan television uutislähetykseen."
"Suomen poliittisen kulttuurin ja puoluejärjestelmän syntyyn kytkeytyneet negatiiviset tunteet on joko sivuutettu tai latistettu vain kieliriidaksi ja rahvaan luokkavihaksi. Myönteiset tunteet ovat tulleet paremmin esiin. Kansallisromantiikka, nationalismi ja nopea luonnontieteellinen kehitys muovasivat 1900-luvun alun poliittista kulttuuria toiveikkaaksi ja poliittista keskustelua intomieliseksi. Usko tulevaan sekä palava rakkaus isänmaahan tuottivat ihanteellisten päämäärien puolesta toimineiden suomalaisten edistysseurojen omaan toimintalogiikkaan kiihkoa ja vihaa, joka on tutkimuksessa jätetty paljolti katveeseen. Melko tuoreissa tutkimuksissakin on korostettu vuosisadan vaihteen Suomen kansallista yksimielisyyttä ja järjestötoiminnan luoman kansalaisyhteiskunnan yhtenäisyyttä."
"Episodi Pohjois-Satakunnan metsäisellä hautausmaalla [punavainajien siunaus Jämijärvellä vuonna 2001] osoittaa, että uskonnollisiin tunteisiin liittyvä kysymys työväestön ja kirkon suhteista on edelleen 2000-luvun alun Suomessa ajankohtainen. Tässä yhteydessä on tietysti kysyttävä, mistä työväen uskonnollisissa tunteissa on kysymys. Mitä uskonnolliset tunteet ovat ja miten ne eroavat muista tunteista? Karkeasti voin väittää, että aihe pitää sisällään monenlaisia tunteita, jotka liittyvät uskoon, epäuskoon, pelkoon, häpeään, ahdistukseen, nöyryytykseen, toivoon, iloon, vihaan ja rakkauteen. Yhteistä niille on, että ne ovat tunteita, jotka liittyvät oletukseen niin sanotun "toisen todellisuuden" olemassaolosta. Toisesta todellisuudesta haetaan vastausta perimmäisiin kysymyksiin, kuten sairauden, kärsimyksen ja kuoleman salaisuuksiin. Työläisten tunnekirjo suhteessa uskoon ja Jumalan edustamaan "toiseen todellisuuteen" on epäilemättä sama kuin millä tahansa väestöryhmällä. Mielestäni on silti oikeutettua puhua omana kysymyksenään työväestön uskonnollisista tunteista, koska sitä koskeviin tulkintoihin ovat vaikuttaneet niin kirkko kuin poliittiset puolueetkin omalla tavallaan. Yhdestä ja yhtenäisestä ilmiöstä ei silti ole kyse, koska työväestö ei sen enempää ajassa kuin paikassakaan ole yhtenäinen ja muuttumaton ryhmä. Työväen uskonnollisissa tunteissa on kyse historiallisesti ja kulttuurisesti muuttuvasta ilmiöstä. Myös kirkko ja tulkinnat uskonnosta ja siihen liittyvistä tunteista ovat muuttuneet vuosikymmenten saatossa. Käsittelen tässä artikkelissa lähinnä 1900-luvun alkuvuosia, vaikka liikunkin sekä eteen- että taaksepäin tuosta ajankohdasta."
Kirjoittajaesittelyt Väki Voimakas 15. Työväki ja tunteet. Toim. Elina Katainen ja Pirkko Kotila. THPTS 2002.
Kuumia tunteita ja kylmää sotaa nuorisofestivaaleilla
"Tässä artikkelissa käsiteltävät festivaalit kuuluvat kylmän sodan kauteen, sen eittämättä hyytävimpiin vuosiin 1950-luvun alussa, kun kolmas maailmansota näytti syttyvän Koreasta. Käsittelen lähinnä Berliinin festivaalia vuonna 1951, koska siellä propagandakamppailu nuorison sieluista oli räikeimmillään. Toisaalta festivaali oli suomalaisille osallistujille sekä ensimmäinen joukkoluonteinen että ikimuistoisin 1950-luvun sosialistimaissa vietetyistä juhlista. Berliinin festivaalista tuli vastikään kuluneeksi 50 vuotta, minkä kunniaksi Helsingin Sanomat julkaisi tapahtumasta jälleen länsipropagandan kyllästämän uutisensa."
Demokraattisen nuorison maailmanliitto DNML
Opiskelijoiden kansainvälinen liitto IUS
"Suomessa on arvostettu suuresti oppikoulunkäyntiä, ylioppilastutkintoa ja yliopistoa. Ammattiopetus jäi 1800-luvun lopulla laajenevan oppikoulun jalkoihin. Fennomaanien tavoitteena oli perustaa suomenkielisiä oppikouluja, joissa painottui klassinen sivistys. 1880-luvun lopulta lähtien 'yksityisoppikoululiikkeen' ansiosta perustettiin yhteiskouluja aluksi kaupunkeihin ja pian myös maaseudulle. Näin pääsivät tytötkin opintielle. Oppikoulun avulla haluttiin tukea suomalaisten henkisiä ja kansallisia pyrkimyksiä tarjoamalla yhä useammille mandollisuus hankkia korkeampaa sivistystä. Jo 1880-luvun lopussa professorit ja oppikoulujen opettajat ryhtyivät pohtimaan koulutusinnon haittavaikutuksia. Suomea koetteli jo 1880-luvun lopussa ylioppilastulva [jatkuu sitaatilla]."
"Ammattikuntalaitoksen lakkauttamisen ja muodollisen ammattikoulutuksen yleistymisen väliin jää mielenkiintoinen aika ammatin oppimisen näkökulmasta. Perinteinen oppilasjärjestelmä ajautui kriisiin ja menetti merkitystään eikä uusi koulumuotoinen järjestelmä ollut vielä vakiinnuttanut asemaansa. Oppilassuhteeseen kuulunut sääntely oheni, ja oppilaat alkoivat pitää itseään normaaleina palkkatyöläisinä, joita he olivatkin uusissa olosuhteissa elinkeinovapauden toteutumisen jälkeen. Samalla mestareiden perinteinen kasvatuksellinen ja siveellinen kontrolli heikkeni huomattavasti. Jo 1800-luvun lopulla olivat epäkohdat oppilaskasvatuksessa niin suuria, 'että säännöllinen, täydellinen oppilaskasvatus on alkanut kuulua harvinaisuuksiin'. Näytti yhä vahvemmin siltä, ettei kukaan kantanut vastuuta ammattiin liittyvien tietojen ja taitojen siirtymisesta sukupolvelta toiselle. Siirtyikö vastuu yhä enemmän alaspäin työntekijöille ja korvasiko epämuodollinen sääntely muodollisen?"
Millaisiin kysymyksiin ammatillisella koulutuksella on vastattu?
"Hahmotan suomalaisen ammatillisen koulutuksen historiallisia konteksteja siten, että rajoitun etsimään muutamia nimenomaan modernisaation "odotushorisontissa" määriteltyjä kysymyksiä, joiden ratkaisuksi on esitetty ammatillinen koulutus. Miltä suunnalta näitä kysymyksiä pitäisi hakea? Voitaisiinko tähän saada opastusta teollisen työelämän muutoksen kertomuksista, joita voidaan lukea työelämän tutkimuksen julkiteksteistä ja riviväleistä?"
"Tässä artikkelissa tarkastelen ammatillisiin perustutkintoihin sisältyvän työssäoppimisen lahtökohtia ja työssäoppimisen taustalla vaikuttavaa konstruktiivista oppimiskäsitystä. Lisäksi käsittelen yksilöllisyyden huomioonottamista työssäoppimisessa ja oppimisen ohjaamisessa, opiskelijan kokemuksista lähtevää oppimista, epämiellyttävää oppimiskokemusta sekä erilaisten oppimis- ja tiedonhankintatyylien tuntemuksen merkitystä opiskelijan ohjaamisessa."
Kansakoulun jatkoluokilta käytännöllisiin ammatteihin
"Tässä artikkelissa haluan muistuttaa, että yleissivistävän ja ammatillisen koulutuksen ristiriidoilla on 1800-luvulle ja pidemmällekin ulottuva historiansa, jossa kysymys ammatillisuudesta ei ole rajoittunut vain varsinaisiin ammatillisiin kouluihin. Myös kansakoulun sisällä on käyty keskustelua ammatillisten ja käytännöllisten taitojen opettamisesta. Tarastelen artikkelissani, millaista keskustelua kysymys työväestön pidemmästä koulutuksesta herätti erityisesti kansakouluväessä 1800-luvun lopulla ja 1900-luvun ensimmäisinä vuosikymmeninä ja millaisia ammatillisia taitoja työväestön nuorille haluttiin välittää kansakoulun jatko-opetuksessa. Kansakoulun jatko-opetus tarkoittaa varsinaisen kuusivuotisen kansakoulun jatkoksi perustettuja 1-2-vuotisia jatkokouluja ja -kursseja, joiden pohjalta luotiin myöhemmin 1950-luvun lopulla kansalaiskoulu. Olen rajannut tarkasteluni erityisesti kaupungeissa toteutettuun jatko-opetukseen."
"Käsissäsi olevan Ammattia oppimassa -teoksen artikkelit on luokiteltu kolmen luvun alle. Ensimmäisen "Työssä oppiminen" -luvun kaksi artikkelia käsittelevät nimensa mukaisesti työn oppimista työtä tekemällä sekä työyhteisöön sosiaalistumista." Ammattia oppimassa -teoksen artikkelit muodostavat melkoisen läpileikkauksen ammattikoulutuksen sekä ammatissa toimimisen ja oppimisen monimuotoiseen kenttään."
Copyright (c) 2026 Anu-Hanna Anttila, Anu Suoranta
Väki Voimakas 14, 2001. Ammattia oppimassa. Toim. Anu-Hanna Anttila ja Anu Suoranta. Työväen historian ja perinteen tutkimuksen seura.